ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 року 
м. Київ
справа № 813/4239/16
адміністративне провадження № К/9901/41147/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Шевцової  Н.  В.,
суддів: Смоковича  М.  І., Уханенка  С.  А.
розглянув у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції адміністративну справу №  813/4239/16
за позовом ОСОБА_1 
до Генеральної прокуратури України, Радехівської місцевої прокуратури, Прокуратури Львівської області 
про визнання протиправними відповідей, зобов`язання вчинити дії
на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2017  року, прийняту в складі головуючого судді Брильовського Р.  М., судді Гулика   А.  Г., суддів Гулкевич І.  З.,
та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2018  року, прийняту в складі колегії суддів: головуючого судді Мікули  О.  І., суддів Курильця А.  Р., Кушнерика М.  П.,

УСТАНОВИВ:
І. Короткий зміст позовних вимог
1.          У грудні 2016 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Генеральної прокуратури України, Радехівської місцевої прокуратури, Прокуратури Львівської області, в якому згідно уточнених позовних вимог, просить суд:
1.1.          визнати дії Генеральної прокуратури України (далі - відповідач) у вигляді надання відповіді від 18 серпня 2016 року № 05/1-8496-12 (додаток № 1) на заяву від 22 липня 2016 року (додаток № 2) та від 21 вересня 2016 року №  05/1-8496-12 (додаток № 3) на заяву від 26 серпня 2016 року (додаток № 4 і № 5) без дотримання вимог пункту 1 частини першої статті 19 Закону України «Про звернення громадян» - протиправними;
1.2.          зобов`язати Генеральну прокуратуру України надати ОСОБА_1 одну відповідь на заяви від 22 липня 2016 року та 21 вересня 2017 року рекомендованим листом відповідно до частини першої статті 257 КАС України з дотриманням пункту 1 частини першої статті 19 Закону України «Про звернення громадян»;
1.3.          визнати протиправною відповідь Радехівської місцевої прокуратури від 26  серпня 2016 року № 05-3/2р-16, якою заява ОСОБА_1 від 12 серпня 2016 року була повернута назад до Червоноградської місцевої прокуратури;
1.4.          зобов`язати Радехівську місцеву прокуратуру невідкладно рекомендованим поштовим відправленням надати обґрунтовану та вичерпну відповідь ОСОБА_1 на заяву від 12 серпня 2016 року за правилами статті 19 Закону України «Про звернення громадян»;
1.5.          визнати протиправною відповідь Прокуратури Львівської області від 25  жовтня 2016 року № 19-7221-15, в якій міститься неправдива інформація про строки надходження заяви ОСОБА_1 від 12 серпня 2016 року до Радехівської місцевої прокуратури, та якою порушено строки надання відповіді на дане звернення.
2.           ОСОБА_1 до початку розгляду справи в суді апеляційної інстанції по суті 08  лютого 2018 року подав заяву, в якій просив залишити без розгляду його позовні вимоги до Прокуратури Львівської області та Радехівської місцевої прокуратури Львівської області.
3.          Обґрунтовуючи протиправність дій Генеральної прокуратури України, позивач указував, що відповіді Генеральної прокуратури України від 18 серпня 2016 року №  05/1-8496-12 (додаток № 1) на його заяву від 22 липня 2016 року (додаток № 2) та від 21 вересня 2016 року № 05/1-8496-12 (додаток № 3) на його заяву від 26 серпня 2016 року (додаток № 4 і № 5) є протиправними, оскільки вони очевидно порушують гарантоване статтею 40 Конституції України право на отримання обґрунтованої відповіді.
4.          Представник відповідача - Генеральної прокуратури України, проти позову заперечив зазначив, що Генеральною прокуратурою України виконано постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2013 року у справі №  812/5878/13-а. Заяви ОСОБА_1 від 22 липня 2016 року та 26 серпня 2016 року розглянуто об`єктивно, всебічно і вчасно, як це передбачено пункту 1 частини першої статті 19 Закону України «Про звернення громадян». Крім того стверджує, що позивачем обрано не вірний спосіб захисту порушених на думку позивача прав, свобод та інтересів, оскільки у випадку незгоди з діями суб`єктів владних повноважень при виконанні рішення суду, що набрало законної сили, чинне законодавство наділяє особу правом звернення до суду в порядку визначеному статтями 181, 267 КАС України та Законом України «Про виконавче провадження».

ІІ. Установлені судами попередніх інстанцій фактичні обставини справи
5.          Судом першої інстанції встановлено, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2015 року у справі №  813/7714/14, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2015 року, визнано протиправною бездіяльність Генеральної прокуратури України щодо ненадання відповіді на заяву ОСОБА_1 від 18 жовтня 2014 року та зобов`язано Генеральну прокуратуру України надати відповідь на заяву ОСОБА_1 від 18 жовтня 2014 року.
6.          Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16 червня 2016 року постанова Львівського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2015  року та ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 12  жовтня 2015 року залишені без змін.
7.          22 липня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до заступника прокурора Червоноградської місцевої прокуратури з заявою (т.  1 а.  с.  216) для направлення її у Генеральну прокуратуру України разом з додатком: виконавчим листом, в якій просив направити відповідно до вимог частини третьої статті 7 Закону України «Про звернення громадян» виконавчий лист, який додано до заяви, до місцевої виконавчої служби або добровільно надіслати на його домашню адресу рекомендованим листом з описом вкладення письмову відповідь на заяву від 18  жовтня 2014 року.
8.          Листом від 18 серпня 2016 року № 05/1-8496-12 Генеральна прокуратура України повідомила ОСОБА_1 , що його заява від 22 липня 2016 року розглянута. На виконання судових рішень надано відповідь на звернення від 18 жовтня 2014  року.
9.          26 серпня 2016 року позивач звернувся до заступника прокурора Червоноградської місцевої прокуратури з заявою (т.1, а.с.  220) для направлення її у Генеральну прокуратуру України, у якій просив визнати відповідь члена партії регіонів, заступника начальника департаменту підтримання державного обвинувачення та представництва інтересів громадянина або держави і судах від 18 серпня 2016 року № 05/1-8496-12 І. Суховетрука такою, що не відповідає виконавчому листу № 813/7714/14, повернутому ОСОБА_1 разом із вказаною відповіддю, та виконати належно відповідну постанову суду персонально.
10.          Листом від 30 серпня 2016 року №  05-37р-16 Радехівська місцева прокуратура повідомила ОСОБА_1 про те, що його звернення від 26 серпня 2016  року скеровано за належністю у Генеральну прокуратуру України.
11.          Листом від 21 вересня 2016 року № 05/1-8496-12 Генеральна прокуратура України повідомила ОСОБА_1 про те, що заява від 26 серпня 2016 року, яка надійшла з Радехівської місцевої прокуратури Львівської області щодо його незгоди з відповіддю на попередню заяву з приводу виконання судового рішення розглянута; постанову Львівського окружного адміністративного суду від 10  лютого 2015 року у справі № 813/7714/14 Генеральною прокуратурою виконано та заступником керівника самостійного структурного підрозділу Генеральної прокуратури України листом від 18 серпня 2016 року № 05/1-8496-12 відповідно до вимог чинного законодавства надано відповідь на заяву ОСОБА_1 від 18 жовтня 2014 року.

ІІІ. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
12.          Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2017  року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
13.          Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що заяви ОСОБА_1 від 22 липня 2016 року та від 26 серпня 2016 року розглянуті Генеральною прокуратурою України у строк визначений статтею 20  Закону України «Про звернення громадян», та в подальшому за наслідками розгляду цих заяв листами від 18 серпня 2016 року № 05/1-8496-12 та від 21  вересня 2016 року №  05/1-8496-12 позивачу надані вичерпні відповіді на вказані заяви.
14.          Щодо позовних вимог до інших відповідачів, то суд першої інстанції дійшов висновку, що лист Радехівської місцевої прокуратури від 26 серпня 2016 року №  05-3/2р-16 за своїм змістом є письмовим повідомленням про безпідставне скерування звернення, він не породжує, не змінює і не припиняє певні правовідносини і не встановлює нових обов`язків для адресата, як і не наділяє додатковими правами. Інші ж дії та відповіді Радехівської місцевої прокуратури і Прокуратури Львівської області, за висновками суду першої інстанції, вчинені з дотриманням вимог чинного законодавства.
15.          Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14  лютого 2018 року апеляційну скаргу позивача задоволено частково: 
15.1.  Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2017  року у справі №  813/4239/16 в частині відмови у задоволенні позовних вимог до Радехівської місцевої прокуратури, Прокуратури Львівської області скасовано, та позовні вимоги в цій частині залишено без розгляду.
15.2.          У решті постанову суду першої інстанції залишено без змін.
16.          Залишаючи без розгляду частину позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що апелянт подав відповідну заяву від 08 лютого 2018 року.
17.          Також суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, що відповідач - Генеральна прокуратура України - належним чином та відповідно до вимог чинного законодавства України, що врегульовує питання звернення громадян, розглянула звернення позивача від 22 липня 2016 року та від 26 серпня 2016 року, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визнання протиправними дій Генеральної прокуратури України щодо надання відповіді від 18 серпня 2016 року № 05/1-8496-12 (додаток № 1) на заяву від 22 липня 2016 року (додаток № 2) та від 21 вересня 2016 № 05/1-8496-12 (додаток № 3) на заяву від 26 серпня 2016 року (додаток №  4 і № 5)

ІV. Касаційне оскарження
18.          Не погодившись з постановами судів першої та апеляційної інстанцій в частині визнання дій Генеральної прокуратури України протиправними та зобов`язання вчинити дії, позивач подав до Верховного Суду касаційну скаргу, яку зареєстровано 19  березня 2018 року.
19.          У касаційній скарзі позивач зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій допустили порушення норм матеріального та процесуального права, що згідно зі статтею 351 Кодексу адміністративного судочинства є підставою для скасування судових рішень.
20.          На думку позивача, у порушення норм статті 16 КАС України судом апеляційної інстанції прийнято рішення без участі адвоката, наданого позивачеві в порядку Закону України «Про безоплатну правову допомогу», хоча позивачем було подане до суду апеляційної інстанції відповідне клопотання про відкладення розгляду справи. 
21.          На думку позивача, судом першої інстанції допущено порушення строку розгляду цієї справи, що і стало підставою для його заяви про відвід колегії, проте у її задоволенні було відмовлено.
22.          Порушення норм матеріального права доводиться позивачем на підставі того, що об`єктивної, повної відповіді на свої звернення він так і не отримав, на що суди попередніх інстанцій уваги взагалі не звернули. Посилаючись на судові рішення у справі №  813/7714/14, позивач стверджує, що їх так і не виконано.
23.          У зв`язку із зазначеним скаржник просить скасувати постанови судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі в частині, що стосується Генеральної прокуратури України.
24.          Касаційна скарга скаржника не містить клопотання про розгляд справи за участі його представника.
25.          Ухвалою Верховного Суду від 21 березня 2018 року відкрито касаційне провадження та витребувано з Львівського окружного адміністративного суду справу №  813/4239/16 (суддя-доповідач Бевзенко  В.  М., Данилевич  Н.  А., Шарапа  В.  М.).
26.          04 квітня 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому представник Генеральної прокуратури України спростовував доводи касаційної скарги, просив залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін. 
27.          Відзив на касаційну скаргу містить клопотання про розгляд справи за участі представника відповідача.
28.          04 квітня 2018 року на електронну адресу Верховного Суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача, в якій представник позивача зазначає, що відповідь Генеральної прокуратури України від 18 серпня 2016 року не відповідає судовому рішенню в справі №  813/7714/14. А у відповіді від 21  серпня 2016 року взагалі не надано інформації на одне з поставлених питань
29.          06 квітня 2018 року справа №  813/4239/16 надійшла до Верховного Суду.
30.          07 травня 2020 року розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду №  757/0/78-20 призначено повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача Бевзенка В. М., що унеможливлює його участь у розгляді касаційних скарг. 
31.          Протоколом повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 07  травня 2020 року визначено склад суду: головуючого суддю Шевцову  Н.  В., суддів Смоковича М.  І., Уханенка  С.  А.

V. Нормативне регулювання й оцінка Верховного Суду
32.          Відповідно до частини третьої  статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України   (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
33.          8 лютого 2020 року набрали чинності зміни до  КАС України, внесені  Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
34.          За правилом пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного Закону касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
35.          За наведених підстав касаційний розгляд здійснюється за правилами, що діяли до набрання чинності цим Законом, а саме за правилами  КАС України  в редакції зі змінами, внесеними  Законом України від 19 грудня 2019 року №394-IX.
36.          За приписами частини другої  статті 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
37.          Відповідно до статті 16 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
37.1.          Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
37.2.          Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
38.          Законом, що визначає зміст права на безоплатну правову допомогу, порядок реалізації цього права, підстави та порядок надання безоплатної правової допомоги, державні гарантії щодо надання безоплатної правової допомоги, є Закон України «Про безоплатну правову допомогу» від 02 червня 2011  року № 3460-VI (далі - Закон № 3460).
39.          Відповідно до статті 3 цього Закону, право на безоплатну правову допомогу - гарантована Конституцією України можливість громадянина України, іноземця, особи без громадянства, у тому числі біженця, чи особи, яка потребує додаткового захисту, отримати в повному обсязі безоплатну первинну правову допомогу, а також можливість певної категорії осіб отримати безоплатну вторинну правову допомогу у випадках, передбачених цим Законом.
40.          Статтею 61 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» передбачено, що до системи надання безоплатної правової допомоги належать: Координаційний центр з надання правової допомоги; суб`єкти надання безоплатної первинної правової допомоги; суб`єкти надання безоплатної вторинної правової допомоги.
41.          Відповідно до статті 13 Закону № 3460 безоплатна вторинна правова допомога є видом державної гарантії, що полягає у створенні рівних можливостей для доступу осіб до правосуддя, та включає такі види правових послуг:
1)          захист;
2)          здійснення представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правову допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами;
3)          складення документів процесуального характеру.
42.          Відповідно до статті 15 цього Закону, суб`єктами надання безоплатної вторинної правової допомоги в Україні є: центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги; адвокати, включені до Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу.
43.          Відповідно до статі 16 Закону № 3460 Міністерство юстиції України утворює регіональні (республіканський (Автономної Республіки Крим), обласні, Київський та Севастопольський міські) та місцеві (районні, міжрайонні, міські, міськрайонні, міжрайонні та районні у містах) центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги.
43.1.          Центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги є територіальними відділеннями Координаційного центру з надання правової допомоги і утворюються з урахуванням потреб відповідної адміністративно-територіальної одиниці та забезпечення доступу осіб до безоплатної вторинної правової допомоги.
43.2.          Відповідно до частин четвертої та сьомої цієї статті, центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги забезпечують надання всіх видів правових послуг, передбачених частиною другою статті 13 цього Закону. Діяльність Центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги поширюється на територію відповідної адміністративно-територіальної одиниці.
44.          Статтями 18 та 19 цього закону встановлено порядок подання та розгляду Центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги звернень про безоплатну вторинну правову допомогу.
45.          Відповідно до частини першої статті 21 Закону № 3460 після прийняття рішення про надання безоплатної вторинної правової допомоги Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги призначає адвоката, який надає безоплатну вторинну правову допомогу на постійній основі за контрактом.
46.          Отже, Закон України «Про безоплатну правову допомогу» передбачає, що для отримання безоплатної вторинної допомоги особа повинна звернутися з відповідною заявою до Центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, за результатами розгляду якої Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги зобов`язаний прийняти відповідне рішення. Та, за наявності підстав для надання безоплатної вторинної правової допомоги, Центр призначає адвоката, який надає безоплатну вторинну правову допомогу на постійній основі за контрактом.
47.          Верховний Суд звертає увагу, що одним з елементів права на справедливий суд у розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є право захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя.
48.          Закріпивши право будь-якої фізичної особи на правову допомогу, конституційний припис "кожен є вільним у виборі захисника своїх прав" (частина перша статті 59 Конституції України) за своїм змістом є загальним і стосується не лише підозрюваного, обвинуваченого чи підсудного, а й інших фізичних осіб, яким гарантується право вільного вибору захисника з метою захисту своїх прав та законних інтересів, що виникають з цивільних, трудових, сімейних, адміністративних та інших правовідносин, а не тільки з кримінальних.
49.          Право на захист, зокрема, може бути реалізоване фізичною особою у цивільному, господарському, адміністративному і кримінальному судочинстві.
50.          Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30  липня 2019 року в справі №  813/1598/17.
51.          Матеріалами справи підтверджено, що позивач звертався до суду апеляційної інстанції з клопотанням про відкладення розгляду справи на невизначений час у зв`язку з тим, що Червоноградський місцевий центр безоплатної вторинної правової допомоги не забезпечив його адвокатом. На підтвердження цих обставин позивачем було надано копію відповіді Червоноградського місцевого центру безоплатної вторинної правової допомоги (т.  2 а.с.  38  -  43).
52.          Із журналу судового засідання від 31 січня 2018 року, наявного в матеріалах справи, вбачається, що судом апеляційної інстанції задоволено клопотання позивача та відкладено розгляд справи до 14 лютого 2018 року.
53.          14 лютого 2018 року у суді апеляційної інстанції зареєстровано копію відповіді Червоноградського місцевого центру безоплатної вторинної правової допомоги від 13  лютого 2018 року №  01-34/004, за змістом якої «станом на 13.02.2018 Червоноградським місцевим центром підписано контракти з двома адвокатами, які будуть надавати безоплатну вторинну правову допомогу і будуть призначені представниками інтересів ОСОБА_1 . Вступити у справу вони зможуть після оформлення належним чином документів, зустрічі з ОСОБА_1 , узгодження правової позиції та підписання довіреностей. За попередньою домовленістю зустріч адвокатів та клієнта має відбутися не пізніше 16.02.2018» (т.  2 а.с.  54).
54.          У судовому засіданні, яке відбулося 14 лютого 2018 року, суд ухвалив рішення про можливість розгляду справи за відсутності позивача та його представника (т.  2 а.с.  57).
55.          Водночас питання про відкладення розгляду справи з огляду на попереднє клопотання позивача та відповідь Червоноградського місцевого центру від 13  лютого 2018 року судом апеляційної інстанції не вирішувалось.
56.          У цій справі судом апеляційним судом не надано належної оцінки доводам позивача щодо необхідності відкладення розгляду справи до призначення йому адвоката, оскільки Червоноградським місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги, адвокатом скаржника не забезпечено, при цьому повідомлено, що вживаються всі дії, спрямовані на залучення такого представника для розгляду саме в цій справі.
57.          Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
58.          Частиною другою статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
59.          Відповідно до частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
60.          Згідно з частиною четвертою статті 353 КАС України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
61.          Відповідно до Указу Президента України «Про ліквідацію апеляційних адміністративних судів та утворення апеляційних адміністративних судів в апеляційних округах» від 29 грудня 2017 року № 455/2017 ліквідовано Львівський апеляційний адміністративний суд та утворено Восьмий апеляційний адміністративний суд в апеляційному окрузі, що включає Волинську, Закарпатську, Івано-Франківську, Львівську, Рівненську та Тернопільську області, з місцезнаходженням у місті Львові.
62.          На підставі викладеного Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування постанови Львівського окружного адміністративного суду від 05  грудня 2017  року в частині, що залишена без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2018 року, та постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2018  року з підстав порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та направлення справи на новий судовий розгляд до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

VІ. Судові витрати
63.          З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
2.          Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2017  року в частині, що залишена без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2018 року, та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2018 року в справі  №  813/4239/16  скасувати.
3.  Справу №  813/4239/16 за позовом ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України, Радехівської місцевої прокуратури, Прокуратури Львівської області про визнання протиправними відповідей, зобов`язання вчинити дії направити на новий розгляд до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
4. Судові витрати розподілу не підлягають.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді                                                                                           Н.  В.  Шевцова

                                                                                          М.  І.  Смокович

                                                                                          С.  А.  Уханенко