ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/10213/19                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Кузьменко В.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  10 листопада 2020 року                                                                                     м. Київ
          
Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
                                     судді-доповідача    Кузьменка В. В.,
                                     суддів Василенка Я. М., Степанюка А. Г.,
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві,   про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.05.2020, - 

В С Т А Н О В И Л А:
Позивач звернувся до суду з позовом до ГУ ПФУ в місті Києві в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо не включення до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді календарний період проходження ним строкової військової служби та просить зобов`язати відповідача зробити перерахунок стажу та щомісячного довічного утримання судді у відставці в розмірі 88  відсотків, виходячи з заробітної плати судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що в нараховане щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 84 відсотки від заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді не враховано службу у Збройних Силах України 2 роки 2 місяці 08 днів. На переконання позивача, дії щодо зменшення відсоткового розміру щомісячного грошового забезпечення судді, виходячи з розміру грошового забезпечення без врахування періоду служби позивача в Збройних Силах України є протиправними.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.05.2020 задоволено позов  частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м.  Києві щодо призначення і виплати ОСОБА_1 , судді у відставці, щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 84% від заробітної плати працюючого судді.  Зобов`язано  Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві вчинити дії по зарахуванню до стажу роботи позивача на посаді календарний період проходження строкової служби в Збройних Силах СРСР 02 роки 02 місяці та 08 днів. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити з 06 липня 2016 року перерахунок ОСОБА_1 щомісячного грошового утримання у розмірі 88%, виходячи із заробітної плати судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, з врахуванням включення до стажу роботи на посаді судді календарного періоду проходження строкової військової служби в Збройних Силах СРСР 02 роки 02 місяці 08 днів, без обмеження граничного розміру, та з урахуванням раніше виплачених сум.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні  позовних вимог.
Апелянт зазначає, що стаж судді становить 22 роки, тому обчислення грошового утримання судді у відставці проведено із розрахунку 84% від грошового утримання позивача, та чинне законодавство не передбачає включення для обчислення стажу при визначенні розміру грошового утримання судді у відставці строк військової служби.
Враховуючи, що безпосередня участь сторін у судовому засіданні, в даному випадку, не є обов`язковою, оскільки матеріали справи містять достатньо письмових доказів для з`ясування фактичних обставин, та з огляду на заходи щодо запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, колегія суддів у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін в порядку письмового провадження. 
Відповідно до положень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відкладення розгляду справи спричинить невиправдане порушення процесуального строку її розгляду.
Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Заслухавши суддю-доповідача, позивача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як убачається з матеріалів справи, відповідно до постанови Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 05 липня 2016 року №VIII у зв`язку з поданням заяви про відставку з посади судді звільнено ОСОБА_1 .
Наказом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про звільнення ОСОБА_1 » від 11 липня 2016 року « 612-к позивача звільнено 05 липня 2016 року у зв`язку з виходом у відставку.
Відповідно до розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 . Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2016року №211-466/1/11-16, стаж роботи позивача станом на 05 липня 2016 року становить 24 роки 02 місяці та 08 днів, з яких:
- служба у Збройних Силах України - 2 роки 02 місяці 08 днів;
- народним суддею Краснолуцького міського народного суду - 02 роки 10 місяців 27  днів;
- народним суддею Ленінського районного народного суду міста Луганська - 01 рік 11 місяців 07 днів;
- суддею Луганського обласного суду (далі - Апеляційного суду Луганської області) - 11 років 05 місяців 14 днів;
- суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ - 05 років 08 місяців 10 днів.
У заяві від 09 квітня 2019 року позивач просив відповідача скасувати старе розпорядження від липня 2016 року про призначення позивачу 84% довічного грошового утримання та постановити нове розпорядження, яким зарахувати до загального стажу роботи судді календарний період проходження строкової військової служби у збройних силах терміном 2 роки 2 місяці 08 днів, призначивши позивачу щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 88% відсотків заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді та провести відповідний перерахунок довічного грошового утримання, починаючи з 05  липня 2016 року, виходячи з посадового окладу працюючого судді на відповідній посаді із суми 26  100,00 грн. без обмеження граничного розміру, з врахуванням раніше виплачених сум.
Відповідно до листа ГУ ПФУ в м. Києві від 19 квітня 2019 року №84208/03  повідомлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку і отримує довічне грошове утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», як працюючий пенсіонер, при загальному страховому стажі 35 років 6 місяців 4 дні, з них 22 роки 1 день стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 84% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді; розмір пенсії ОСОБА_1 станом на 01 лютого 2019 року становить 43  977,78 грн. і зарахування до стажу роботи на посаді судді періоду проходження строкової військової служби є необґрунтованим.
Не погоджуючись із таким рішенням, позивач звернувся з позовом до суду.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною 1 статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.
Відповідно до ст. Основного Закону України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Приписи ч. 6 ст. 47 і п. 8 ч. 4 ст. 48 Конституції України регламентують, що незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.
Згідно п. 14 ч. 1 ст. 92 Основного Закону України статус суддів визначається виключно законами України. Крім того, щодо суддів у ч. 2 ст. 127 Конституції України окремо визначено вимоги щодо несумісності. Так, відповідно до положень цієї статті професійні судді не можуть належати до політичних партій і профспілок, брати участь у будь-якій політичній діяльності, мати представницький мандат, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу, крім наукової, викладацької та творчої.
За рахунок заборони займатися іншою оплачуваною роботою суддям установлюються належні умови матеріального та соціально-побутового забезпечення.
Конституційний статус судді передбачає, у тому числі, що надання судді в майбутньому статусу судді у відставці, що також є гарантією належного здійснення правосуддя, дає підстави ставити до суддів високі вимоги і зберігати довіру до їх компетентності та неупередженості. 
Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI (що діяв на дату звільнення позивача з посади судді) визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.
Відповідно до ч. 1 ст. 116 Закону №1402-VIІІ суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.
Згідно ст. 137 вказаного Закону до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
У свою чергу, абз. 4 п. 34 Прикінцевих і перехідних положень Закону 1402-VIІІ передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Згідно з пунктом 11 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності вищевказаним Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.
Відповідно до пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 03 вересня 2005 року №865 (Постанова №865) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах та календарний період проходження строкової військової служби.
Зазначена позиція щодо визначення стажу роботи судді також відповідає нормам Закону України «Про Вищу раду правосуддя» від 21 грудня 2016 року №1798-VІІІ, яким доповнено пункт 34 розділу 12 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» абзацом четвертим наступного змісту: «Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим законом зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання)».
Оскільки ОСОБА_1 обраний на посаду судді до набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів», за ним зберігається право визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день його обрання.
Частина перша статті 58 Конституції України встановлює, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
З огляду на викладене, позивач, як суддя, набув право зарахування проходження служби у Збройних Силах СРСР до стажу роботи на посаді судді до набрання чинності Законом України «Про судоустрій та статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII, який не містить аналогічних положень, а тому вважається, що при виході у відставку мав стаж на посаді судді 24 роки 02 місяці і 08 днів.
Викладена вище позиція щодо необхідності зарахування до стажу роботи на посаді судді періоду проходження строкової військової служби узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеного у постановах від 06.03.2018 року у справі № 308/6953/17, від 19.06.2018 року у справі № 243/4458/17 та від 24.03.2020 року у справі № 559/512/17.
Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ складено правильний розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 13  липня 2016 року №211-466/1/11-16, враховуючи період проходження ним служби в Збройних Силах СРСР - 02 роки 02 місяці 08 днів, до стажу роботи на посаді судді.
Вказане свідчить про необхідність зобов`язання відповідача вчинити дії по зарахуванню до стажу роботи позивача на посаді календарний період проходження строкової служби в Збройних Силах СРСР 02 роки 02 місяці та 08 днів.
Відповідно до рішенням Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року №4-рп/2016 визначено, що «Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015року №215-VIII, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015року №192-VІІІ, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді без обмеження граничного розміру. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання».
Таким чином, маючи стаж роботи на посаді судді 24 роки 02 місяці і 08 днів, позивач  має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 88% від заробітної плати діючого судді, який працює на відповідній посаді.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що судом невірно застосовано норми матеріального права.
Колегія суддів враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.
В силу положень ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. 
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,  -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.05.2020 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві,   про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.05.2020  - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач:                                                                        В. В. Кузьменко 

Судді:                                                                                           Я. М. Василенко

          А. Г. Степанюк

Повний текст постанови виготовлено 10.11.2020