Ухвала

12 листопада 2020 року
м. Київ
справа № 643/4766/17
провадження № 51-5439 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі – Суд) у складі:
головуючої              ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянув касаційну скаргу представника цивільного відповідача ОСОБА_4 на вирок Московського районного суду м. Харкова від 19 вересня 2018 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року щодо засудженого ОСОБА_5 , 
встановив:
У касаційній скарзі представник порушує питання про перегляд указаних судових рішень у касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), Суд дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог пунктів 4 та 5 ч. 2, частин 3 та 5 цієї статті.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі зазначається обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення, а також вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі ст. 436 цього Кодексу.
В обґрунтуванні касаційної скарги обов`язково слід навести мотиви, чому особа вважає рішення незаконним, тобто в чому полягає неправильність застосування норм матеріального і/або процесуального права. 
Однак, вказаних вимог кримінального процесуального закону не дотримано. 
У силу ст. 433 КПК суд касаційної інстанції не уповноважений перевіряти оспорюваних рішень на предмет неповноти розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а при здійсненні перегляду виходить із фактичних обставин, установлених судами нижчого рівня. 
Не  погоджуючись із оскарженими судовими рішеннями, представник у скарзі посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та не погоджується з наданою судами оцінкою доказів. Проте, такі доводи відповідно до статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки судом касаційної інстанції.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та  особі засудженого (ст. 414 КПК). 
Разом з тим, заперечуючи законність судових рішень, скаржником не наведено обґрунтування допущення судами таких порушень вимог кримінального процесуального закону, які в силу ст. 412 КПК є істотними та, зважаючи на статті 370, 419 цього Кодексу у їх взаємозв`язку, тягнуть за собою обов`язкове скасування оспорюваних судових рішень на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК.
Крім того, у поданій скарзі вимога до суду касаційної інстанції не узгоджується 
з положеннями ст. 436 КПК.
Також, усупереч ч. 5 ст. 427 цього Кодексу до касаційної скарги не додано належно завірених копій судових рішень, що оскаржуються. 
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 427 КПК якщо особа не бажає брати участі у   касаційному розгляді, вона зазначає це в касаційній скарзі. Однак подана касаційна скарга не містить жодних застережень щодо цієї обставини.

Таким чином, недодержання представником вимог, передбачених ст. 427 КПК, є  підставою для залишення його касаційної скарги без руху.
Враховуючи наведене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу представника цивільного відповідача ОСОБА_4 на вирок Московського районного суду м. Харкова від 19 вересня 2018 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року щодо засудженого ОСОБА_5  залишити без руху, надавши йому десятиденний строк для усунення недоліків із дня отримання ним ухвали.
У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1                                          ОСОБА_2                        ОСОБА_3