ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України

06 жовтня 2020 року
м. Харків

справа № 635/5796/14-ц
провадження № 22-ц/818/1391/20

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В. 
суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,
за участю секретаря - Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач – Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк»  в особі Харківської обласної дирекції АБ «Укргазбанк»,
відповідачі – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк»  в особі Харківської обласної дирекції АБ «Укргазбанк» до  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 – ОСОБА_4 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 05 березня 2018 року, постановлене під головуванням судді Караченцева І.В., в залі суду в смт Покотилівка Харківського району Харківської області (повний текст судового рішення складено 15 березня 2018 року), -
в с т а н о в и в:
У червні 2014 року Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції АБ «Укргазбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.
Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 05 березня 2018 року позов задоволено. В рахунок погашення заборгованості відповідача ОСОБА_1 по Кредитному договору № 08/13/0271 від 28.05.2013 року у сумі 650 206,66 грн., яка складається зі: строкової заборгованості по кредиту – 3777127,07 грн., простроченої заборгованості по кредиту – 20144,33 грн., заборгованості по процентах 242825,71 грн., штрафу за невиконання умов Кредитного договору та Договору іпотеки щодо страхування предмету іпотеки у сумі 4004 грн., звернуто стягнення на житловий будинок житловою площею 68,30 кв. м., загальною площею 124,90 кв. м., який знаходиться у АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_5 на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Слоневською Д.В.  28.05.2013 року за реєстровим № 2127 та зареєстрованого в Державному реєстрі прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності виданого Державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Слоневською Д.В. 28.05.2018 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 68842863251, шляхом примусового продажу з прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною не нижче 409 000 грн. В рахунок погашення заборгованості відповідача ОСОБА_5 по Кредитному договору № 08/13/0271 від 28.05.2013 року у сумі 650206,66 грн., яка складається з: строкової заборгованості по кредиту – 3777127,07 грн., простроченої заборгованості по кредиту – 20144,33 грн., заборгованості по процентах поточна за період з 01.04.2017 року – 27.04.2017 року – 5505,55 грн., простроченої заборгованості по процентах 242825,71 грн., штрафу за невиконання умов Кредитного договору та Договору іпотеки щодо страхування предмету іпотеки в сумі 4004 грн., звернуто стягнення на земельну ділянку кадастровий номер  6325151001:00:002:0001, площею 0,1112 га., що знаходиться у АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Слоневською Д.В.  28.05.2013 року за реєстровим № 2127 та зареєстрованого в Державному реєстрі прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Слоневською Д.В.  28.05.2013 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 68944763251 шляхом примусового продажу з прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною не нижче 231000 грн. Стягнуто з поручителя – ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції АБ «Укргазбанк» заборгованість по Кредитному договору № 08/130271 від 28.05.2013 року у сумі  650206,66 грн., яка складається з: строкової заборгованості по кредиту – 3777127,07 грн., простроченої заборгованості по кредиту – 20144,33 грн., заборгованості по процентах поточна за період з 01.04.2017 року – 27.04.2017 року – 5505,55 грн., простроченої заборгованості по процентах 242 825,71 грн., штрафу за невиконання умов Кредитного договору та Договору іпотеки щодо страхування предмету іпотеки в сумі 4004 грн. Виселено з житлового будинку житловою площею 68,30 кв.м., загальною площею 124,90 кв.м., який знаходиться у АДРЕСА_1   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 без надання іншого житлового приміщення. Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції АБ «Укргазбанк» понесені судові витрати у сумі 3654 грн. 
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 – ОСОБА_4 просить частково скасувати рішення суду першої інстанції та солідарно стягнути з відповідачів суму дійсної заборгованості за кредитним договором у розмірі 367 340 грн., половину вказаної суми стягнути зі ОСОБА_1 (183 670 грн.), а іншу половину – стягнути з ОСОБА_2 . Апелянт зазначає, що 400 000 грн. – є загальною сумою кредиту, а сума, яка повернута до Банку згідно квитанції становить 32 660 грн. Тому сума до стягнення – 367 340 грн. В іншій частині позовних вимог апелянт просив відмовити. При цьому судові витрати у розмірі 3263,20 грн. просив покласти на ПАТ АБ «Укргазбанк».
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що кредитний договір від 28 травня 2013 року № 08/13/0271, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ АБ «Укргазбанк», є нікчемним, оскільки у статуті позивача не передбачено право банку займатись таким видом діяльності як кредитування. Зазначає, що судом не враховано, що відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку його вартість та вартість земельної ділянки, які є предметом іпотеки, становить 728 000 грн, у зв`язку з чим вказана нерухомість придбана не лише за кредитні кошти, а тому відсутні правові підстави для виселення відповідачів.
Відзиву на апеляційну скаргу не надано.
Постановою Харківського апеляційного суду від 19 грудня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 – ОСОБА_4 – залишено без задоволення, рішення Харківського районного суду Харківської області від 05 березня 2018 року – залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 18 грудня 2019 року постанова Харківського апеляційного суду від 19 грудня 2018 року скасована, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367, ст. 417 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що умови кредитного договору від 28 травня 2013 року № 08/13/0271 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не виконано, а тому наявні правові підстави для стягнення з них заборгованості. Встановивши, що в іпотеку передано житловий будинок, придбаний за рахунок кредитних коштів, тому наявні підстави для виселення відповідачів без надання їм іншого постійного житла.
Проте такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом встановлено, що 28 травня 2013 року між ПАТ АБ «Украгазбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 08/13/0271, за умовами якого відповідач отримала кредит у сумі 400 000 грн. строком до 27 вересня 2029 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 18,2 % річних (а.с.10-12 т.1).
На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 28 травня 2013 року між ПАТ АБ «Украгазбанк» та ОСОБА_1 також укладено договір іпотеки № 08/13/0271-3, за умовами якого остання передала в іпотеку належні їй житловий будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_1 (а.с.17-19 т.1).
Того ж дня в забезпечення виконання кредитного зобов`язання між ОСОБА_1 , ПАТ АБ «Украгазбанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 08/13/0271-1, за умовами якого поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором (а.с.24-25 т.1).
Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 08/13/0271 від 28.05.2013 року, станом на 27.04.2017 року заборгованість ОСОБА_1 за вказаним договором складає 646 202,66 грн. (а.с.120-123 т.2), з яких:
- 377 727,07 грн. - строкова заборгованість за кредитом, 
- 20 144,33 грн. – прострочена заборгованість за кредитом,
- 5 505,55 грн. - заборгованість за процентами за період з 01 квітня 2017 року по 27 квітня 2017 року, 
- 242 825,71 грн. - прострочена заборгованість за процентами, 
- 4 004 грн. - штраф за невиконання умов договору щодо страхування предмету іпотеки.
Як на підставу позовних вимог, Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції АБ «Укргазбанк», посилалося на те, що зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_1 належним чином не виконує, тому у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 28 травня 2013 року № 08/13/0271 у розмірі 650 206,66 грн., наявні підстави для звернення стягнення на житловий будинок та земельну ділянку, площею 0,1112 га, по АДРЕСА_1 , шляхом примусового продажу з прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження». А також позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 650 206,66 грн. та виселити відповідачів з житлового будинку за вищевказаною адресою без надання іншого житлового приміщення.
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати достроково повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Матеріали справи свідчать про те, що умовами кредитного договору від 28 травня 2013 року № 08/13/0271, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ АБ «Украгазбанк», погоджено строк його дії - по 27 вересня 2029 року.
Сторони не заперечують, що зобов`язання за кредитним договором боржником належним чином не виконане.
17 березня 2014 року та 22 травня 2014 року ПАТ АБ «Украгазбанк» направило ОСОБА_1 та ОСОБА_2 претензії про дострокове повернення кредиту (а.с.37-41 т.1) із зазначенням, що протягом 10 днів від дати отримання даної претензії боржник має сплатити заборгованість за кредитним договором.
26 жовтня 2015 року позивач також направив відповідачам претензію (вимогу) про добровільне виселення з житлового будинку по АДРЕСА_1 (а.с.195-197 т.1).
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить позичальнику, та стягнення з поручителя кредитної заборгованості, яка утворилась станом на 27 квітня 2017 року, не врахував, що такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки.
Відповідно строк дії договору від 28 травня 2013 року № 08/13/0271 змінився з десятого дня дати, зазначеної на досудовій вимозі, що адресована позичальнику та поручителю про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі - 27 березня 2014 року. 
Отже, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та стягнення пені припиняється.
Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Вказані висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та справі № 310/11534/13-ц (провадження № 154цс18).
З огляду на викладене, суд першої інстанції, звертаючи стягнення на предмет іпотеки, та стягуючи заборгованість, у розмірі 377 727 грн 07 коп., яка складається, зокрема, із заборгованості за процентами за період з 01 квітня 2017 року по 27 квітня 2017 року в розмірі 5 505 грн 55 коп. та простроченої заборгованості за процентами в розмірі 242 825 грн 71 коп., не дав оцінки тому факту, що вперше звертаючись з вимогою 17 березня 2014 року, ПАТ АБ «Украгазбанк» використало право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту та змінило строк дії основного зобов`язання.
Колегія суддів вважає, що сума заборгованості по відсоткам за вказаним кредитним договором має обчислюватися по 27 березня 2014 року.
Позивачем, з урахуванням уточнених позовних вимог, наданий розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 08/13/0271 від 28.05.2013 року. 
З вказаного розрахунку убачається, що за період з 29.05.2013 року по 01.04.2014 року заборгованість відповідачки за процентами складає 24 155,36 грн. (а.с.120 т.2).
Таким чином розмір заборгованості відповідача ОСОБА_1 по Кредитному договору № 08/13/0271 від 28.05.2013 року становить 426 030,76 грн., з яких:
- 377 727,07 грн. - строкова заборгованість за кредитом, 
- 20 144,33 грн. – прострочена заборгованість за кредитом,
- 24 155,36 грн. - заборгованість за процентами,
- 4 004 грн. - штраф за невиконання умов договору щодо страхування предмету іпотеки.
Відповідачі не заперечували наявність заборгованості за кредитним договором, проте вважають, що сума до стягнення має складати 367 340 грн. (400 000 грн. –загальна сума кредиту – 32 660 грн. сума, яка повернута до Банку згідно квитанції).
Разом з тим доказів на спростування зазначеної заборгованості за кредитним договором, - апелянтами суду не надано.
Крім того посилання відповідачів на те, що кредитний договір від 28 травня 2013 року № 08/13/0271, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ АБ «Укргазбанк», є нікчемним, - спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно частини шостої та сьомої статті 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.
Статтею 7 ЗУ «Про іпотеку» визначено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.
У статті 12 Закону України «Про іпотеку» вказано, що в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.
Стаття 33 цього Закону передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.
Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
У статті 35 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 39 Закону України «Про іпотеку»); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону України «Про іпотеку»).
Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.
Приймаючи до уваги те, що звернення стягнення має відбуватись у межах процедури виконавчого провадження, то, відповідно до статей 19, 57 Закону України «Про виконавче провадження», сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, а тому незазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення та не тягне за собою безумовного скасування судових рішень.
Зазначене вище узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеним у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 235/3619/15-ц (провадження № 14-11 цс 18).
З урахуванням вищевказаного, колегія суддів вважає, що в рахунок погашення заборгованості відповідача ОСОБА_1 по кредитному договору від 28.05.2013 року у сумі 426 030,76 грн., з яких: 377 727,07 грн. - строкова заборгованість за кредитом, 20 144,33 грн. – прострочена заборгованість за кредитом, 24 155,36 грн. - заборгованість за процентами, 4 004 грн. - штраф за невиконання умов договору щодо страхування предмету іпотеки, наявні підстави для звернення стягнення на житловий будинок житловою площею 68,30 кв. м., загальною площею 124,90 кв. м., який знаходиться у АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , шляхом примусового продажу з прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/ незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. В рахунок погашення заборгованості відповідача ОСОБА_1 по Кредитному договору № 08/13/0271 від 28.05.2013 року у сумі 426 030,76 грн., звернути стягнення на земельну ділянку кадастровий номер 6325151001:00:002:0001, площею 0,1112 га., що знаходиться у АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 шляхом примусового продажу з прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/ незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Крім того наявні підстави для стягнення з поручителя – ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції АБ «Укргазбанк» заборгованості по Кредитному договору № 08/130271 від 28.05.2013 року у сумі 426 030,76 грн.
Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд, за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.
За змістом статті 40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Особи, які проживають у зазначених приміщеннях на умовах договору найму (оренди), не підлягають виселенню, якщо: договір найму (оренди) був укладений до моменту укладення іпотечного договору і про наявність такого договору було доведено до відома іпотекодержателя або такий договір був зареєстрований у встановленому законом порядку; договір найму (оренди) був укладений після укладення іпотечного договору за згодою іпотекодержателя.
Відповідно статті 109 Житлового кодексу України (далі - ЖК України), виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.
Верховний Суд України у постанові від 22 червня 2016 року у справі № 6-197цс16 зробив правовий висновок, згідно з яким за змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і норма статті 109 ЖК УРСР.
До аналогічного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц .
В усталеній практиці Верховного Суду України при розгляді вказаної категорії справ, у тому числі й у постановах від 22 червня 2016 року у справі № 6-197цс16, від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1731цс16, роз`яснено порядок застосування статті 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК УРСР.
Зазначено, що частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. 
Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Зроблено висновок про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і норма статті 109 ЖК УРСР.
З матеріалів справи убачається, що за умовами кредитного договору від 28 травня 2013 року, укладеного між ПАТ АБ «Украгазбанк» та ОСОБА_1 , відповідачка отримала кредит у сумі 400 000 грн. на придбання житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10-12 т.1).
Того ж дня, 28 травня 2013 року, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Слоневською Д.В. за реєстровим № 2127 та зареєстрованого в Державному реєстрі прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності виданого Державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Слоневською Д.В. 28.05.2018 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 68842863251, - ОСОБА_1 набула право власності на житловий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказане нерухоме майно було передане ОСОБА_1 в іпотеку за договором від 28 травня 2013 року (а.с.17-19 т.1).
У пункті 2.2. Договору іпотеки сторонами погоджено, що вартість предмета іпотеки визначена у розмірі 728 000 грн., у тому числі вартість земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 – 85 000 грн., вартість житлового будинку за вказаною адресою – 643 000 грн. 
Таким чином житловий будинок, що є предметом іпотеки придбаний не за рахунок кредиту (400 000 грн. – сума отриманого кредиту, а 728 000 грн. – вартість предмета іпотеки), і, відповідно, виселення з такого будинку проводиться з наданням іншого постійного житла, яке за положенням частини другої статті 109 ЖК УРСР вказується в рішенні суду.
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Зі змісту договору купівлі-продажу від 28 травня 2013 року (а.с.122-123) убачається, що спірний житловий будинок та земельна ділянка були придбані за загальну суму 728 000 грн.
При цьому договір кредиту було укладено на 400 000 грн.
Висновок суду першої інстанції про придбання спірного житлового будинку лише за рахунок отриманих кредитних коштів, наслідком чого є виселення відповідачів без надання їм іншого житлового приміщення, - не відповідає вимогам закону та

фактичним обставинам справи.
Звернувшись до суду з цим позовом, ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції АБ «Укргазбанк» пред`явило вимогу про виселення відповідачів з житлового будинку без надання іншого житлового приміщення всупереч положенням частини другої статті 109 ЖК УРСР, тому колегія суддів вважає, що у задоволенні позову про виселення відповідачів слід відмовити.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року по справі №444/539/14, постановах Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року у справах №6-1449цс15, №6-2947цс15, 25 листопада 2015 року у справі №6-1061цс15, 16 грудня 2015 року у справі №6-1469цс15 та 10 лютого 2016 року у справі №6-2830цс15, в яких були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини.
Доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених позовних вимог. 
З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_2 є інвалідом першої групи (а.с.188 т.2).
Судовий збір, сплачений при поданні позовної заяви у розмірі 3564 грн., підлягає стягненню зі ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції АБ «Укргазбанк».
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 381, 382, 383, 384, ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 – ОСОБА_4 – задовольнити частково.
Рішення Харківського районного суду Харківської області від 05 березня 2018 року – скасувати та ухвалити нове.
Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції АБ «Укргазбанк» - задовольнити частково.
В рахунок погашення заборгованості відповідача ОСОБА_1  по Кредитному договору № 08/13/0271 від 28.05.2013 року у сумі 426 030,76 грн., з яких: 377 727,07 грн. -  строкова заборгованість за кредитом,  20 144,33 грн. – прострочена заборгованість за кредитом, 24 155,36 грн. - заборгованість за процентами, 4 004 грн. - штраф за невиконання умов договору щодо страхування предмету іпотеки, звернути стягнення на житловий будинок житловою площею 68,30 кв. м., загальною площею 124,90 кв. м., який знаходиться у АДРЕСА_1  та належить  ОСОБА_5 на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Слоневською Д.В.  28.05.2013 року за реєстровим № 2127 та зареєстрованого в Державному реєстрі прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності виданого Державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Слоневською Д.В. 28.05.2013 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 68842863251, шляхом примусового продажу з прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/ незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
В рахунок погашення заборгованості відповідача ОСОБА_1  по Кредитному договору № 08/13/0271 від 28.05.2013 року у сумі 426 030,76 грн., з яких: 377 727,07 грн. -  строкова заборгованість за кредитом,  20 144,33 грн. – прострочена заборгованість за кредитом, 24 155,36 грн. - заборгованість за процентами, 4 004 грн. - штраф за невиконання умов договору щодо страхування предмету іпотеки, звернути стягнення на земельну ділянку кадастровий номер  6325151001:00:002:0001, площею 0,1112 га., що знаходиться у АДРЕСА_1  та належить  ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Слоневською Д.В.  28.05.2013 року за реєстровим № 2127 та зареєстрованого в Державному реєстрі прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Слоневською Д.В.  28.05.2013 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 68944763251 шляхом примусового продажу з прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності / незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
Стягнути з поручителя – ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції АБ «Укргазбанк» заборгованість по Кредитному договору № 08/130271 від 28.05.2013 року у сумі 426 030,76 грн., з яких: 377 727,07 грн. - строкова заборгованість за кредитом, 20 144,33 грн. – прострочена заборгованість за кредитом, 24 155,36 грн. - заборгованість за процентами, 4 004 грн. - штраф за невиконання умов договору щодо страхування предмету іпотеки.
В іншій частині позовних вимог – відмовити.
Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції АБ «Укргазбанк» судовий збір у розмірі 3654 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна 

Судді:                                                                   С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 07.10.2020 року.