Ухвала
 
09 листопада 2020 року
м. Київ
справа № 321/946/19
провадження № 61-15933ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Яремка В. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 18 лютого 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 30 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про захист прав споживачів,
ВСТАНОВИВ:
У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» (далі - АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз») про захист прав споживачів.
На обґрунтування позову посилався на таке 17 листопада 2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Запоріжгаз» (далі - ВАТ «Запоріжгаз»), правонаступником якого є АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» та ОСОБА_3 укладений договір № 06087 про надання послуг з газопостачання у будинку АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер і власником будинку АДРЕСА_1 стала ОСОБА_2. 
ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 , який зареєстрований та проживає в будинку АДРЕСА_1 за погодженням з ОСОБА_2 яка, є власником будинку та мешкає у квартирі АДРЕСА_2 . 
У листопаді 2018 року ОСОБА_1 придбав лічильник газу мембранний RS/2001-2 (P) ТОВ Самгаз G 4 заводський номер 24/2018-6421641, паспорт СМУК.407369.014 ПС. 
21 листопада 2018 року працівником АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» ОСОБА_5. здійснено монтаж лічильника газу та складено акт № 036956 про монтаж засобу вимірювальної техніки. З 13 січня 2019 року до 23 березня 2019 року ОСОБА_1 перебував за межами України. 
19 квітня 2019 року до ОСОБА_1 приїхали працівники АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз», які пред`явили посвідчення та запропонували надати доступ для огляду газового лічильника встановленого у будинку АДРЕСА_1 для знаття контрольних замірів. У цей ж день складено акт про порушення та протокол № 580 про направлення засобу вимірювання на експертизу від 19 квітня 2019 року, згідно з яким слюсар ОСОБА_5 здійснив демонтаж засобу вимірювальної техніки та засвідчив покази лічильника газу, дату повірки та розпломбував флянці лічильника.
02 травня 2019 року при проведенні експертизи комісією засвідчено, що заводські пломби, повірочні тавра завода-виробника не пошкодженні, цілісність відлікового механізму в порядку, герметичність не порушена, але в середині механізму лічильника газу було несанкціоноване втручання, що зробило лічильник непридатним для використання. Після чого ОСОБА_1 надійшло повідомлення від АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» від 12 червня 2019 року № 69003.2-СЛ-8754-0619 про перерахування об`єму не облікованого газу за період з 22 листопада 2018 року до 18 квітня 2019 року у розмірі 44 979,41 грн.
ОСОБА_1 вважав, що АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» порушило вимоги чинних нормативно-правових актів та не мав достатньо правових підстав вважати, що він умисно несанкціоновано втручався в роботу лічильника, а тому відповідно до статті 614 Цивільного кодексу України ОСОБА_1 не може нести відповідальність за завдану шкоду в оспорюваній сумі, а отже, вимога про стягнення вартості необлікованого природного газу у розмірі 44 979,41 грн є неправомірною.
Ураховуючи наведене просив суд визнати неправомірними дії АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» щодо проведення перерахунку (донарахування) та зобов`язанню ОСОБА_1 сплатити грошові кошти за використання необлікованого природного газу у розмірі 44 979,41 грн та скасувати рішення комісії АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» про перерахунок (донарахування) необлікованого об`єму природного газу у розмірі 44 979,41 грн за актом про порушення від 19 квітня 2019 року о/р  НОМЕР_1 .
Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 18 лютого 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що експертизою встановлено, що мало місце стороннє втручання в роботу лічильника, тому дії АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» щодо відшкодування збитків, завданих газопостачальній організації є правомірними. Враховуючи наявність в діях ОСОБА_1 , як споживача побутового газу, на якого покладено обов`язок збереження цілісності засобу вимірювальної техніки, ознак несанкціонованого втручання в роботу лічильника газу, що призвело до необлікованого споживання природного газу, позов підлягає задоволенню.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 30 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 18 лютого 2020 року - без змін.
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції.
У жовтні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в якій заявник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої). 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України. 
Відповідно до пункту 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про захист прав споживачів, ціна позову яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України). 
Ціна позову у цій справі становить 44 979,41 грн, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн*250=525 500 грн). 
Отже, зазначена справа як справа про захист прав споживачів з відповідною ціною позову є малозначною відповідно до вимог закону.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Заявник посилається на те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а справа має виняткове значення для заявника та становить значний суспільний інтерес.
Проте у цій справі указане не свідчить, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки заявник не обґрунтував яке саме питання права має таке значення для правозастосовчої практики. Відповідне твердження заявника є загальним та формальним.
Доводи касаційної скарги також не свідчать про те, що справа має виняткове значення для заявника та становить значний суспільний інтерес (підпункт «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України). Незгода заявника з оскаржуваними судовими рішеннями в цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.
Заявник вважає, що справа не є малозначною, оскільки суди не визнавали її малозначною.
Такий висновок є помилковим, оскільки справа є малозначною відповідно до закону (пункт 5 частини шостої статті 19 ЦПК України).
Отже, підстави для висновку про те, що справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, і що справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, відсутні.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, є підстави для відмови у відкритті касаційного провадження.
Керуючись частинами шостою, дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 18 лютого 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 30 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про захист прав споживачів відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові. 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                             В. В. Яремко
                                                                                                                        А. С. Олійник 
                                                                                                                        С. О. Погрібний