ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

21 жовтня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 280/6382/19	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді  Білак С.В. (доповідач), суддів:  Шальєвої В.А., Олефіренко Н.А.,   розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Запорізькій області на додаткове рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30.06.2020 року в адміністративній справі №280/6382/19 (суддя у 1 інстанції Прасов О.О.) за позовом  Фізичної особи-підприємеця ОСОБА_1 до  Головного управління ДПС у Запорізькій області, третя особа:  Василівське управління ГУ ДПС у Запорізькій області       про зобов`язання внести коригування в інтегровану картку платника податків,- 
ВСТАНОВИВ:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1  звернувся з позовом до Головного управління ДПС у Запорізькій області, в якому просив зобов`язати відповідача внести коригування в інтегровану картку платника податків.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 11.06.2020 року у справі №280/3102/19 позов задоволено частково. Зобов`язано Головне управління ДПС у Запорізькій області відкоригувати в інтегрованій картці платника ФОП ОСОБА_1 відомості щодо нарахованої суми ЄСВ за січень-грудень 2017 року за уточнюючим (повторним Звітом про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017 рік від 21.02.2018 року (який фактично поданий до контролюючого органу 22.02.2018), в якому визначено до сплати річну суму єдиного внеску за січень-грудень 2017 року на загальну суму 8448,80 грн. Стягнуто на користь ФОП ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 768,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізького області.
В подальшому позивачем було подана заява про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 5133 грн. 56 коп.
Додатковим рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 30.06.2020 року вказану заяву задоволено. Стягнуто на користь ФОП ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області  судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5133 грн. 56 коп.
В апеляційній скарзі  позивач, посилаючись на порушення норм матеріального права,  просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволені заяви про стягнення витрат на правничу допомогу.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що в договорі про надання правової допомоги та в додатковій угоді не має жодного посилання, що адвокатом здійснено представництво саме у цій справі. Також суду не надано відомостей щодо погодинної оплати адвоката та викопіювання з книги обліку доходів та витрат на підтвердження факту проведення розрахунків між позивачем та адвокатом. 
В відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просив залишити рішення суду першої інстанції без змін. 
Справа судом розглянута  без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Як слідує з матеріалів справи, між позивачем та адвокатом Луньовим С.М. було укладено договір про надання правової допомоги від 21.12.2018 року. В подальшому до вказаного договору також було складено додаткову угоду від 01.11.2019 року.
На підтвердження виконання та сплати за вказаними договорами до матеріалів справи надано наступні документи: остаточний розрахунок на правничу допомогу станом на 15.06.2020 року; акт здачі-прийняття наданих правової допомоги та юридичних послуг від 15.06.2020 року; рахунок-фактуру №45 від 03.12.2019 року; рахунок-фактуру №25 від 15.06.2020 року; платіжне доручення №92 від 03.12.2019 року на суму 3270 грн. 00 коп.; квитанцію №0.0.1737306851.1 від 16.06.2020 року на суму 1863 грн. 56 коп.
Загальна сума витрат позивача на правничу (правову) допомогу складає 5133 грн. 56 коп.
Відповідно до частини першої  статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України  при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього  Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини першої  статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України  судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з пунктом 1 частини третьої  статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України  до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини другої  статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України  за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
За змістом частини третьої  статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України  для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини четвертої  статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України  для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною п`ятою  статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України  передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини сьомої  статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України  обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до  статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»  гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015р. у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009р. у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006р. у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004р. у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
З огляду на наведене вище, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що вартість послуг і робіт правничої допомоги, зазначені у наданих позивачем документах у розмірі 5133 грн. 56 коп. є співмірними з фактично виконаними послугами та роботами.
Посилання скаржника на те, що в договорі про надання правової допомоги та в додатковій угоді не має жодного посилання, що адвокатом здійснено представництво саме у цій справі не спростовує виконання договору про надання правової допомоги від 21.12.2018 року та додаткової угоди від 01.11.2019 року, за відсутності інших належних доказів. 
Також є безпідставним посилання відповідача щодо не надання книги обліку доходів та витрат на підтвердження факту проведення розрахунків між позивачем та адвокатом, оскільки факт сплати послуг на правничу допомогу підтверджується платіжним дорученням №92 від 03.12.2019 року на суму 3270 грн. 00 коп. та квитанцією №0.0.1737306851.1 від 16.06.2020 року на суму 1863 грн. 56 коп., що на думку суду є достатніми доказами на підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу. 
Також суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідачем не обґрунтовано в чому саме полягає не співмірність витрат на правничу допомогу.  
Посилання скаржника на відсутність відомостей щодо погодинної оплати адвоката не спростовують висновків суду першої інстанції щодо співмірності заявлених витрат на правничу допомогу. При цьому, в остаточному розрахунку на правничу допомогу є посилання на витрачений час та вартість щодо вчинених адвокатом конкретних послуг. 
Враховуючи викладене підстави для скасування додаткового судового рішення відсутні, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями  241-245,  250,  315,  316,  321,  322,  327,  329 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на додаткове рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30.06.2020 року в адміністративній справі №280/6382/19 - залишити без задоволення.
Додаткове рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30.06.2020 року в адміністративній справі №280/6382/19 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.  

Головуючий - суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      Н.А. Олефіренко