Справа № 452/2936/18                                         Головуючий у 1 інстанції: Галин В.П. 
Провадження № 22-ц/811/1413/20                                Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П. 
Категорія справи:39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

        07 жовтня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

               головуючого – судді Цяцяка Р.П., 
               суддів Шандри М.М. та Шеремети Н.О.,
за участю секретаря Сеньків Х.І.,
адвоката Кубари М.М. – представника ОСОБА_1 ,
адвоката Романової Н.В. 
– представника АТ «Державний ощадний банк України»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , представника ОСОБА_1 , на ухвалу Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 08 грудня 2017 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року старший державний виконавець Самбірського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Мазуркевич Л. І. звернулась до суду з поданням про визначення частки майна боржника ОСОБА_3 .
На обґрунтування подання посилалася на те, що на виконанні у Самбірському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області перебуває виконавче провадження № 54827783 з виконання виконавчого листа від 04 березня 2015 року № 452/1523/13-ц про стягнення із ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Львівського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України», банк) заборгованості за кредитним договором від 06 березня 2008 року № 1849/2 станом на 26 серпня 2014 року у розмірі 130 401,41 євро, 674 989,76 грн. пені та по 710,14 грн. сплаченого судового збору з кожного.
04 жовтня 2017 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копію якої направлено боржнику для виконання, а надалі винесено постанову про арешт майна боржника, оскільки рішення суду ним не виконано, заборгованість не погашена.
Під час вчинення виконавчих дій встановлено, що за дружиною боржника ОСОБА_5 зареєстроване нерухоме майно, а саме: земельна ділянка, загальною площею 0,0799 га, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться на АДРЕСА_1 , яка є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки набута під час перебування у шлюбі із боржником.
Посилаючись на вказане, старший державний виконавець Мазуркевич Л. І. просила суд задовольнити подане нею подання у повному обсязі та виділити 1/2 частки зазначеної земельної ділянки, загальною площею 0,0799 га, тобто 0,03995 га (том 2, а.с. 207-208).
Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 08 грудня 2017 року подання старшого державного виконавця Мазуркевич Л. І. задоволено. Виділено 1/2 частки земельної ділянки, загальною площею 0,0799 га, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться на АДРЕСА_1 , яка належить на праві спільної сумісної власності боржнику ОСОБА_3 , тобто - 0,03995 га.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що за дружиною боржника ОСОБА_5 зареєстроване нерухоме майно, а саме земельна ділянка, загальною площею 0,0799 га, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться на АДРЕСА_1 , кадастровий номер: 4624280600:03:003:0033 (в подальшому – «спірна земельна ділянка». Спірна земельна ділянка є спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , оскільки придбана під час їх перебування у шлюбі, а тому частка боржника у такому майні становить 1/2 (том 2, а.с. 233-234).

Вищезгадану ухвалу Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 08 грудня 2017 року оскаржила ОСОБА_2 - представник ОСОБА_1 , яка участі у справі не брала, вважаючи, що суд вирішив питання про її права та інтереси.
Апелянт просить оскаржувану ухвалу скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити Банку у задоволенні його заяви про заміну сторони виконавчого провадження, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права.
Вважає помилковим висновок суду про те, що спірна земельна ділянка відноситься до спільної сумісної власності боржника та його дружини, оскільки така земельна ділянка на час звернення державного виконавця із поданням була у власності апелянта – ОСОБА_1 , що підтверджується витягами з державного реєстру правочинів від 08 грудня 2011 року. Надалі ОСОБА_1 зазначену земельну ділянку поділила на кілька земельних ділянок з присвоєнням інших похідних кадастрових номерів, які були зареєстровані за нею як власником земельних ділянок ще у 2012 році. Суди не застосували статтю 125 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), відповідно до якої право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав, та дійшли помилкового висновку щодо виникнення права спільної сумісної власності подружжя на підставі договору від 25 жовтня 2011 року. Суди не застосували статтю 57 Сімейного кодексу України (далі - СК України), оскільки у пункті 4.5 договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25 жовтня 2011 року зазначено, що спірна земельна ділянка купується за кошти, які належать особисто ОСОБА_6 , а тому є її особистою власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя (том 2, а.с. 241-242).

Справа судами розглядалась неодноразово. 
Постановою Верховного Суду від 18 березня 2020 року постанову Апеляційного суду Львівської області від 13 вересня 2018 року (якою ухвалу Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 08 грудня 2017 року було залишено без змін) скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (том 4, а.с. 74-79).

Самбірський міськрайонний ВДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області, будучи своєчасно (28.08.2020 року) належним чином повідомленим про апеляційний розгляд справи об 11-30 год. 07.10.2020 року (том 4, а.с. 113, 116), явку свого представника не забезпечив і про причини такої неявки суд не повідомив, що (у відповідності до частини 2 статті 372 ЦПК України) не перешкоджає розгляду справи. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представника стягувача у виконавчому провадженні (АТ «Державний ощадний банк України»), перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судами встановлено та стверджується матеріалами справи, що на виконанні у Самбірському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області перебуває виконавче провадження № 54827783 з виконання виконавчого листа від 04 березня 2015 року № 452/1523/13-ц про стягнення із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості за кредитним договором від 06 березня 2008 року № 1849/2, яка станом на 26 серпня 2014 року становить 130 401,41 євро, 674 989,76 грн пені та по 710,14 грн сплаченого судового збору з кожного.

Постановляючи ухвалу про задоволення подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що спірна земельна ділянка є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки набута у 2011 році під час перебування ОСОБА_5 із боржником ОСОБА_3 у шлюбі, що підтверджується копією договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25 жовтня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу Кір Р. А., а також інформацією з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, відповідно до якої за ОСОБА_5 зареєстрована спірна земельна ділянка.

Проте, такі висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 379 ЦПК України 2004 року питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного виконавця.
Аналогічна норма міститься у частині першій статті 443 ЦПК України, відповідно до якої питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Згідно з частиною другої статті 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до частин шостої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі, якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.
Згідно зі статтею 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.
У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.
Стягнення на майно боржника звертається в розмірі й обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно із статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Звертаючись із апеляційної скаргою, ОСОБА_1 надала до суду апеляційної інстанції докази на підтвердження доводів її апеляційної скарги, зокрема: договори купівлі-продажу земельних ділянок, з кадастровими номерами 4624280600:03:003:0033 та 4624280600:03:003:0034, від 08 грудня 2011 року, зареєстровані у реєстрі за номерами 1761, 1757; державний акт на право власності на земельну ділянку від 21 грудня 2011 року, виданий на підставі договорів купівлі-продажу земельної ділянки від 08 грудня 2011 року за реєстровими номерами 1761, 1757, та п`ять державних актів на земельні ділянки від 05 березня 2012 року, з яких вбачається, що власником цих земельних ділянок станом щонайпізніше на березень 2012 року вже була ОСОБА_1 , яка придбала ці земельні ділянки за договорами їх купівлі-продажу в ОСОБА_5 ще 08.12.2011 року (том 2, а.с. 245-248, 250-254; том 3, а.с. 65-76; 95-122).

Як стверджується матеріалами справи, отримавши апеляційну скаргу ОСОБА_1 ПАТ «Державний ощадний банк України» подав до суду клопотання про закриття апеляційного провадження у справі за цією апеляційною скаргою ОСОБА_1 – з посиланням на те, що оскаржувана ухвала Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 08 грудня 2017 року ніби-то не зачіпає інтереси апелянта. 
В той же час, згадане клопотання ПАТ «Державний ощадний банк України» не містить жодних доводів на спростування тверджень апелянта та поданих нею доказів стосовно того, що земельна ділянка, стосовно якої місцевим судом 08 грудня 2017 року постановлено оскаржувану ухвалу, ще з грудня 2011 року належить апелянту на праві приватної власності (том 3, а.с. 44-45).
ПАТ «Державний ощадний банк України» і пізніше (до дня повторного апеляційного розгляду справи – протягом більше двох років) так і не було подано до суду жодних доказів та доводів, які поставили б під сумнів права апелянта ОСОБА_1 на земельну ділянку стосовно якої державним виконавцем у листопаді 2017 року було внесено до суду подання.
За наведених обставин оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови – про відмову державному виконавцю у задоволенні подання про визначення частки боржника ОСОБА_3 у спірній земельній ділянці, власником якої він на час внесення такого подання вже давно не був.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.2, 376 ч.1 п.п. 1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , представника ОСОБА_1 , задовольнити.

Ухвалу Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 08 грудня 2017 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою відмовити старшому державному виконавцю Самбірського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Мазуркевич Л.І. у задоволенні подання про визначення частки майна боржника  ОСОБА_3 у земельній ділянці загальною площею 0,0799 га, що знаходиться на АДРЕСА_1 , кадастровий номер: 4624280600:03:003:0033.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 16 жовтня 2020 року.

       Головуючий:                                                        Цяцяк Р.П.

       Судді:                                                                        Шандра М.М.

                                                                               Шеремета Н.О.