П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
23 грудня 2020 року                                                                                   місто Київ 
 
                                                                                   справа № 367/3321/18                                                                                                   провадження №22-ц/824/13988/2020
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С., 
 
сторони:
 
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,
відповідач -   ОСОБА_2 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу  ОСОБА_2  
на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 22 вересня 2020  року про вжиття заходів забезпечення позову, постановлену у складі судді Карабаза Н.Ф., 
у справі за позовом   ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», ОСОБА_2   про визнання недійсним договору,-
 
В С Т А Н О В И В:
 
Ухвалою Ірпінського  міського суду Київської області від 22 вересня 2020 року задоволено заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Сакалош С.В. про забезпечення позову.
Накладено арешт на трикімнатну квартиру загальною площею 104,8 кв.м., житловою площею 51,7 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 . 
Не погоджуючись з такою ухвалою, відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду про  забезпечення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги  зазначає, що суд не пересвідчився, чи дійсно між сторонами  виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позовних вимог.
Ані заява представника позивача про забезпечення позову, ані оскаржувана ухвала не містять обґрунтування та посилання на докази, які б свідчили про те, що невжиття зазначеного заходу забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача ОСОБА_1 , за захистом яких вона звернулася. 
Позивачем ОСОБА_1 не надано суду доказів на підтвердження того, що відповідач має намір відчужити квартиру. Відсутні докази, які підтверджували б, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. 
Звертає увагу суду на те, що ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 19 лютого 2019 року провадження у справі № 367/3256/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , Центр надання адміністративних послуг виконавчого комітету Іртиської міської ради, ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК», ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом зняття з реєстрації та виселення  зупинено до набрання законної сили судовим рішенням  у цій справі № 367/3321/18, а тому питання виселення  позивачки ОСОБА_1 поки що не вирішується.
При постановленні ухвали про забезпечення позову, суд першої інстанції взяв до уваги  інтереси позивача та не врахував інтересів осіб, права яких можуть бути порушенні у зв`язку з застосуванням заходів забезпечення. 
Цивільний процесуальний закон передбачає дотримання балансу між правами та інтересами сторін спору, тоді як заходами забезпечення позову, вжитими судом першої інстанції вона позбавлена всіх правомочностей власника: володіти, користуватися, та розпоряджатися належним їй нерухомим майном. Суд фактично усунувся від формулювання в тексті оскаржуваної ухвали її мотивувальної частини, внаслідок чого виникають сумніви в її обґрунтованості.
В оскаржуваній ухвалі відсутні мотивовані підстави про необхідність застосування вказаного обмеження на спірне майно, відсутня оцінка доказів, поданих позивачем по справі. Суд не вирішив питання про необхідність застосування зустрічного забезпечення відповідно до ст. 154 ЦПК України.
Учасники справи не скористалась своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу. 
В судовому засіданні представник  позивача ОСОБА_1 - адвокат Огієнко О.Ф. заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Місце проживання  відповідача ОСОБА_2 знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , а тому останню було повідомлено про розгляд справи шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України, яке опубліковано на офіційному веб-сайті Київського апеляційного суду 7 грудня 2020 року            /а.с. 75/.  Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про причини своєї неявки суд не повідомила. 
Відповідач  ПАТ "Дельта Банк" повідомлений про розгляд справи шляхом направлення на офіційну електронну адресу судового повідомлення, про причини неявки свого представника в судове засідання не повідомив.
За таких обставин, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність  осіб, які не з`явилися в судове засідання, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.
Заслухавши  доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення особи, яка з`явилась в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. 
Задовольняючи заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що невжиття заходів забезпечення  позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду. При цьому, врахував наявність зв`язку між заходом забезпечення позову і  предметом позову.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони відповідають дійсним обставинам справи та ґрунтуються на вимогах процесуального закону.
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ПАТ "Дельта Банк", ОСОБА_2 про визнання недійсним договору. 
Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що позивачем подано до суду позов до ПАТ "Дельта Банк", ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі - продажу трикімнатної квартири загальною площею 104,8 кв.м., житловою площею 51,7 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 від 23 квітня 2018 року укладеного між ПАТ "Дельта Банк" та ОСОБА_2 та застосування наслідку недійсності правочину. Предметом спору є визнання недійсним договору купівлі - продажу квартири. Новий власник квартири намагається виселити її з квартири, а також може  в будь-який    час перепродати квартиру, що  може утруднити або зробити неможливим  виконання рішення в разі задоволення позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних  із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Згідно п.п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. 
Оскільки  позивач фактично оспорює набуття відповідачем ОСОБА_2   права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ,  шляхом визнання договору купівлі-продажу недійсним, з застосуванням наслідків його  недійсності, а тому забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказану квартиру,- є співмірними з заявленими вимогами, а їх невжиття може утруднити виконання рішення суду, оскільки відповідач ОСОБА_2 не має жодних перешкод для відчуження  квартири, має об`єктивну можливість розпорядитися нею на власний розсуд, відчужити її в будь-який спосіб, що призведе до утруднення виконання можливого рішення суду та подальшого ефективного захисту прав позивача. 
 Обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача ОСОБА_2 , оскільки арештоване майно фактично зберігається в користуванні власника, а обмежується лише можливість розпорядитися ним. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.
Стороною позивача наведені як причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, так і обґрунтовано  необхідність їх вжиття, враховано співмірність заходу забезпечення позову  заявленим вимогам,  з огляду на що  висновок суду про задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту відповідає  вимогам закону, а доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості заяви позивача про забезпечення позову є безпідставними.
         Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не надав оцінки тому, що позивачем не надано доказів на підтвердження її наміру перепродати квартиру, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, оскільки доведення наміру власника майна щодо відчуження ним такого майна в межах цивільного процесу за допомогою письмових, речових доказів є неможливим, однак є передбачуваним, з огляду на наявність у власника такого права в силу закону.
Доводи апеляційної скарги щодо не вжиття зустрічного забезпечення є безпідставними, оскільки за відсутності обставин, які є обов`язковою умовою застосування зустрічного забезпечення, таке забезпечення є правом, а не обов`язком суду. Це питання віднесено на розсуд суду і застосовується у разі наявних до того обґрунтованих сумнівів щодо безперешкодного можливого відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.
Відомостей про обставини, які слугують обов`язковою підставою для застосування зустрічного забезпечення матеріали справи не містять, а тому доводи апеляційної скарги щодо незастосування судом першої інстанції зустрічного забезпечення є безпідставними.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують  і не дають підстав уважати, що оскаржувана ухвала  постановлена з порушенням норм процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права,  є законною та обґрунтованою,  підстав для її скасування чи зміни не вбачається, тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін. 
Керуючись  ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390  ЦПК  України, 
суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 22 вересня 2020  року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
 
Повна постанова складена 29 грудня 2020 року.

 
 
Суддя-доповідач:                                                                О.І. Шкоріна  

Судді:                                                                               Л.Д. Поливач

                                                                                         А.М. Стрижеус