Постанова
Іменем України
 
21 грудня 2020 року
місто Київ
 
справа № 662/1640/18
провадження № 61-7054св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Яремка В. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Світанок»,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 16 листопада 2018 року у складі судді Тимченко О. В. та постанову Херсонського апеляційного суду від 05 березня 2019 року у складі колегії суддів: Майданіка В. В., Воронцової Л. П., Орловської Н. В.,
ВСТАНОВИВ:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Стислий виклад позиції позивача
ОСОБА_1 у липні 2018 року звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Світанок» (далі - ТОВ «Світанок», товариство), просив внести зміни до договорів оренди земельних ділянок від 01 січня 2006 року та від 10 березня 2009 року, укладених між ним та товариством, а саме: перше речення пункту 8 викласти в такій редакції: «Договір укладено на 9 років»; перше речення пункту 9 викласти в такій редакції: «Орендна плата вноситься орендарем в грошовій формі у розмірі п`яти відсотків від грошової оцінки земельної ділянки».
Позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що він має у приватній власності дві земельні ділянки, площею 4, 11 га та 8, 98 га відповідно, які він передав у строкове платне користування відповідачу на підставі договорів оренди, укладених відповідно 01 січня 2006 року та 10 березня 2009 року.
За умовами цих договорів строк їх дії встановлено на 20 років, а орендна плата визначена у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Вважав, що такі умови щодо строку договору оренди є завищеними, а умови щодо розміру орендної плати є несправедливими, адже існує тенденція до збільшення орендної плати в Новотроїцькому районі області до 5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
Позивач зазначив, що його матеріальний стан в останні роки погіршився внаслідок інфляційних процесів, подорожчання товарів. Члени його сім`ї бажають самостійно використовувати земельні ділянки. На його звернення про збільшення орендної плати та зменшення строку оренди відповідач відповів відмовою.
На переконання позивача, орендна плата повинна становити з 2008 року після оприлюднення Указу Президента України від 19 серпня 2008 року 
«Про невідкладні заходи щодо захисту власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» 3 % з поступовим збільшенням, в залежності від фінансового стану підприємства.
Стислий виклад заперечень сторони відповідача
Відповідач позов не визнав та просив відмовити у задоволенні позову, зазначив, що зміна умов договорів оренди землі призведе до погіршення фінансового становища товариства.
Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 16 листопада 2018 року, залишеним без змін постановою Херсонського апеляційного суду від 05 березня 2019 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, обґрунтовувалося тим, що оскільки спір виник щодо земельної ділянки, що знаходиться не у державній, а у приватній власності, Указ Президента щодо розміру орендної плати не носить обов`язкового характеру, не може бути примусово зобов`язано будь-якого приватного власника чи законного володільця (орендаря) визначати вартість майна (розмір орендної плати). Суд зобов`язаний на підставі вимог чинного законодавства врахувати та оцінити інтереси не тільки орендодавця ОСОБА_1 , який уклав договір оренди своєї земельної ділянки на визначених сторонами умовах та в межах строків позовної давності не заявляв про недійсність договору оренди як укладеного на невигідних чи несправедливих умовах, а й інтереси іншої сторони, яка на законних підставах отримала у володіння земельну ділянку, і в цьому полягає вимога до справедливості судового рішення. Також суд першої інстанції зазначив, що зі змісту Указу Президента України не випливає, що збільшення розміру орендної плати повинно відбуватися без згоди орендаря в період дії вже укладених на конкретних умовах договорів оренди землі.
Апеляційний суд додатково зазначив, що з урахуванням досягнутої між сторонами укладених договорів оренди землі умови щодо строку їх дії (20 років), небажання орендаря зменшувати їх строк дії із зазначенням відповідних мотивів, з урахуванням необхідності дотримання балансу інтересів сторін договорів та недопущення надання переваги одній із сторін на шкоду іншій стороні, а також недоведення позивачем обставин, які слугували б підставою для зменшення строку дії договорів оренди землі, позовні вимоги в частині зміни строку договорів оренди землі задоволенню не підлягають. У той же час позивачем заявлені вимоги, в тому числі, і під час розгляду справи в суді першої інстанції, з підстави погіршення його матеріального стану в останні роки внаслідок інфляційних процесів, подорожчання товарів. Проте його листи від 28 червня 2018 року на адресу орендаря свідчать про те, що змінилися обставини і він має можливість самостійно обробляти землю. Тобто, позивач одночасно зазначає про погіршення свого матеріального стану та його покращення.
ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду засобами поштового зв`язку у квітні 2019 року, ОСОБА_1 просить скасувати рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 16 листопада 2018 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 05 березня 2019 року, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга обґрунтовується тим, що:
-       суд першої інстанції не дослідив докази, які мають істотне значення для правильного вирішення спору, зокрема інформацію про фінансовий стан товариства за 2017-2018 роки;
-       апеляційний суд необґрунтовано відхилив клопотання заявника про витребування доказів;
-       судами неправильно застосовано до спірних правовідносин правила статті 30 Закону України «Про оренду землі», Указ Президента України від 19 серпня 2008 року № 725/2008 «Про невідкладні заходи щодо захисту власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)».
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ
Ухвалою Верховного Суду від 22 січня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі.
Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-IX), який набрав чинності 08 лютого 2020 року, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Враховуючи, що касаційна скарга у справі, що переглядається, подана у квітні 2019 року, вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-IX.
За частиною першою статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи проводиться колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. 
З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом застосовані правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Верховний Суд перевірив доводи касаційної скарги та матеріали цивільної справи, за результатами чого зробив такі висновки. 
Касаційна скарга не містить доводів в частині вирішення позовних вимог про зміну умов договорів оренди землі про строк дії договору (пункти 8 договорів оренди землі), а тому в цій частині Верховним Судом рішення судів першої та апеляційної інстанцій не перевіряються.
Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідно до договору оренди землі від 01 січня 2006 року, укладеного між ОСОБА_1 як орендодавцем та ТОВ «Світанок» як орендарем, орендодавець надав орендарю в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, площею 4, 11 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Сиваської селищної ради, згідно з державним актом на право приватної власності на землю від 07 жовтня 2005 року, серії ХС № 085285.
У цьому договорі визначено такі умови: нормативна грошова оцінка землі становить 21 555, 70 грн (пункт 2); договір укладено на 20 років з можливістю його поновлення на новий строк (пункт 6); орендна плата визначена і погоджена сторонами в розмірі 797, 00 грн на рік (пункт 7); обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням індексів інфляції (пункт 8); орендна плата вноситься до 31 грудня кожного року (пункт 9); розмір орендної плати переглядається на вимогу однієї із сторін у разі зміни умов господарювання, передбачених договором, зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції, погіршення стану орендованої землі не з вини орендаря, в інших випадках, передбачених законом (пункт 11); зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір вирішується у судовому порядку (пункт 31); договір набуває чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (пункт 38).
Договір зареєстрований в Новотроїцькому районному відділі Херсонської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 03 липня 2007 року за № 4АА002191-040772700062.
Відповідно до договору оренди землі від 10 березня 2009 року, укладеного між позивачем як орендодавцем та відповідачем як орендарем, орендодавець надав орендарю в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, площею 8, 98 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Сиваської селищної ради, згідно з державним актом на право приватної власності на землю від 25 грудня 2002 року серії І-ХС №032164.
У цьому договорі визначено такі умови: нормативна грошова оцінка землі становить 43 111, 40 грн (пункт 5); договір укладено на 20 років з можливістю його поновлення на новий строк (пункт 8); орендна плата виплачується орендарем в розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки з урахуванням коефіцієнта індексації в розмірі 3 908, 48 грн за один державний акт на рік (пункт 9); орендна плата сплачується до 31 грудня кожного року (пункт 10); розмір орендної плати переглядається на вимогу однієї із сторін один раз на рік в порядку, встановленому законом (пункт 11); зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв`язується у судовому порядку (пункт 34); договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (пункт 42).
Договір зареєстрований в Новотроїцькому районному відділі Херсонської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 27 травня 2010 року за № 4АА013906-041072700757.
Позивач 28 червня 2018 року направив керівнику відповідача два листа, в яких пропонував переглянути умови договорів оренди землі від 01 січня 2006 року та від 10 березня 2009 року, а саме: перше речення пункту 8 викласти в такій редакції: «Договір укладено на 9 років», перше речення пункту 9 викласти в такій редакції: «Орендна плата вноситься орендарем в грошовій формі у розмірі п`яти відсотків від грошової оцінки земельної ділянки». При цьому зазначив, що на момент укладення договорів він перебував у скрутному матеріальному стані, не мав можливості самостійно обробляти землю, а тому був змушений погодитися на явно несправедливі умови договорів у частині строку їх дії та розміру орендної плати. На момент направлення листа змінилися обставини і він має можливість самостійно обробляти землю.
На такі звернення позивач отримав відповіді, в яких відповідач відмовився прийняти пропозицію позивача про зміну умов договору, враховуючи фінансовий стан підприємства. При цьому зазначив, що за договором від 01 січня 2006 року сторонами погоджена орендна плата в розмірі 797, 00 грн з урахуванням коефіцієнту індексації і підприємство виконує свої зобов`язання, сплативши у 2017 році орендну плату в розмірі 5 446, 57 грн. Заборгованість за орендною платою відсутня. За договором від 10 березня 2009 року орендна плата виплачується в розмірі 3 % від грошової оцінки земельної ділянки з урахуванням коефіцієнту індексації і підприємство виконує свої зобов`язання, сплативши у 2017 році орендну плату в розмірі 10 893, 14 грн. Заборгованість за орендною платою відсутня.
Апеляційний суд встановив, що в договорі оренди землі від 01 січня 2006 року розмір орендної плати визначено у сумі 797, 00 грн на рік, що складає більше ніж 1, 5 % вартості земельної ділянки, що передбачено пунктом 1 Указу Президента України від 02 лютого 2002 року № 92/2002 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян-власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» (до внесення змін Указом від 19 серпня 2008 року № 725/2008), а саме 3, 69 % (797, 00 х 100 % : 21 555, 70 грн). Наступні роки орендар сплачував орендну плату в розмірі, не меншому ніж 3 % від грошової оцінки земельної ділянки, зокрема сплатив у 2017 році орендну плату в розмірі 5 446, 57 грн. Заборгованість за орендною платою відсутня, що не заперечував позивач.
У договорі оренди землі від 10 березня 2009 року розмір орендної плати визначено у сумі 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки з урахуванням коефіцієнта індексації в розмірі 3 908, 48 грн на рік, що складає більше ніж 1, 5 % вартості земельної ділянки, що передбачено пунктом 1 Указу Президента України від 02 лютого 2002 року № 92/2002 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян-власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» (із змінами, внесеними Указом від 19 серпня 2008 року № 725/2008), а саме 9, 06 % (3 908, 48 х 100 % : 43 111, 40 грн). Наступні роки орендар сплачував орендну плату в розмірі, не меншому ніж 3 % від грошової оцінки земельної ділянки, зокрема сплатив у 2017 році орендну плату в сумі 10 893, 14 грн. Заборгованість за орендною платою відсутня, що позивач не заперечував.
Отже, як встановлено апеляційним судом, орендар повністю виконує умови договорів щодо визначення розміру сплаченої щорічно орендної плати, розмір орендної плати за договорами оренди є не менший, ніж той, що встановлений в Указі Президента України від 02 лютого 2002 року № 92/2002 (із змінами, внесеними Указом від 19 серпня 2008 року № 725/2008).
Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі
Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Правовідносини сторін за договором оренди землі регулюються спеціальним Законом України «Про оренду землі», ЗК України та загальними нормами ЦК України.
Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.
Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору найму регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про оренду землі».
Згідно зі статтею 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Статтею 1 Закону України «Про оренду землі» визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди 
землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
За змістом статті 15 Закону України «Про оренду землі» орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату є однією із суттєвих умов договору оренди.
Відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, сторонами визначено розмір орендної плати, порядок та форму її сплати, індексацію, перегляд розміру.
Частинами другою та третьою статті 23 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін. Орендар має право вимагати відповідного зменшення орендної плати в разі, якщо стан орендованої земельної ділянки погіршився не з його вини.
В оцінці доводів касаційної скарги Верховний Суд врахував, що позивач, звертаючись до суду з цим позовом, зазначив, що підписав договори оренди землі, у яких передбачені несправедливі умови щодо розміру орендної плати. Вважав, що після оприлюднення Указу Президента України від 19 серпня 2008 року № 725/2008 розмір орендної плати мав збільшитися, оскільки фінансове становище товариства дозволяє збільшити розмір орендної плати за землю.
Застосовуючи до спірних правовідносин положення згаданого Указу Президента України, Верховний Суд дійшов висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованих висновків, що розмір орендної плати відповідає положенням цього Указу, при цьому один із договорів оренди землі був укладений вже під час дії Указу Президента України від 19 серпня 2008 року № 725/2008.
Позивач, підписуючи договори оренди землі, не оспорював їх дійсність погодився з їхніми умовами. Звертаючись до суду з цим позовом, підставою для зміни розміру орендної плати заявник вважав покращення фінансового стану орендаря, інших підстав, які передбачені умовами договорів оренди землі чи Законом України «Про оренду землі», заявник не визначив та не навів. При цьому, лише покращення фінансового стану орендаря не визначено ані умовами договорів оренди землі, ані законодавством України як самостійна та достатня підстава для зміни розміру орендної плати.
Доводи касаційної скарги, що суд першої інстанції не дослідив докази, які мають істотне значення для правильного вирішення спору, зокрема інформацію про фінансовий стан товариства за 2017-2018 роки, відхилені Верховним Судом, оскільки дослідження фінансового стану орендаря за відсутності інших умов для зміни розміру орендної плати не впливає на правильність вирішення спору по суті.
Не підлягають також врахуванню доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд необґрунтовано відхилив клопотання заявника про витребування доказів. Заявник не навів, які істотні обставини справи могли бути підтверджені витребуваними судом апеляційної інстанції доказами, які мають значення для правильного вирішення спору та входять у предмет доказування.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
З огляду на встановлені фактичні обставини справи, обґрунтованими є висновки судів першої та апеляційної інстанцій про відмову у задоволенні позову.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначили характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Верховний Суд встановив, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають. Інші доводи заявника спрямовані на зміну оцінки доказів, здійсненої судами, що перебуває поза межами повноважень суду касаційної інстанції та не може бути здійснене цим судом під час перегляду оскаржуваних судових рішень.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (§ 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», заява № №63566/00).
Враховуючи наведене, Верховний Суд зробив висновок, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 16 листопада 2018 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 05 березня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді                                                                                                  С. О. Погрібний

                                                                                                            І. Ю. Гулейков

                                                                                                            В. В. Яремко