Постанова
Іменем України 
                           
23 листопада 2020 року
м. Київ
 
справа № 212/3482/18
провадження № 61-22896св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В., (суддя-доповідач), Калараша А. А., Штелик С. П.,
 
учасники справи: 
позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30  
 
відповідачі: Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи Криворіжгаз», Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 травня 2019 року в складі судді Чорного І. Я. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 листопада   2019 року в складі колегії суддів: Зубакової В. П., Барильської А. П., Бондар Я. М.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У травні 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,                               ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ,                     ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 звернулися до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворіжгаз» (далі - ПАТ «Криворіжгаз»), на теперішній час  Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» (далі - АТ «ОГС «Криворіжгаз»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» (далі - ТОВ «Дніпропетровськгаз збут») про  визнання незаконними дій щодо збільшення норми використання природного газу та визнання права споживачів на забезпечення та встановлення споживачам в квартирах індивідуальних газових лічильників у порядку захисту прав споживачів. 
Позовна заява мотивована тим, що на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2500 між позивачами та відповідачем                                                      ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» укладено Типовий договір постачання природного газу споживачам.
Відповідно до пункту 1.3 Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня                            2015 року № 2498 (далі - Типовий договір), цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема, надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною в додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього договору, яку в установленому порядку оператор газорозподільної мережі (далі - Оператор ГРМ) направляє споживачеві інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього договору, та/або сплату рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.
Доказом факту приєднання всіх споживачів до Типового договору позивачі вважають щомісячне споживання ними природного газу та здійснення щомісячної сплати рахунків за спожитий природний газ. Позивачі зазначали, що права та обов`язки споживачів виникли з однієї підстави та що предметом цього спору є однорідні права та обов`язки. Права та обов`язки споживачів чітко визначені Типовим договором, а саме розділом IV «Ціна, порядок обліку та оплати природного газу», розділом V «Права та обов`язки споживача» та розділом VІ «Права і обов`язки постачальника». Зміст Типового договору, викладений в постанові Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2500 передбачає, що права та обов`язки для всіх споживачів є ідентичними.
Відповідно до умов укладених договорів та постанови Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 203 «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» позивачі за послуги з газопостачання оплачували за нормами споживання 7,1 м3 на одну особу.
В листопаді 2016 року споживачам стало відомо, що для них відповідач в односторонньому порядку з жовтня 2016 року збільшив норму використання природного газу з 7,1 куб. м. на 18,3 куб. м.
Своїми діями ПАТ «Криворіжгаз» фактично порушило права споживачів, що визначено пунктом 21 Розділу 2 Правил постачання природного газу, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне врегулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 20 вересня           2015 року № 2496 на отримання природного газу в обсягах, визначених договором постачання природного газу, за умови дотримання його умов.
Після звернення до ПАТ «Криворіжгаз» їм було повідомлено, що працівниками останнього складено акт про порушення, згідно якого, споживачі, нібито, відмовились від встановлення лічильника газу за рахунок ПАТ «Криворіжгаз».
Вказаний акт про порушення було розглянуто на комісії з розгляду актів про порушення та визначення перерахунку (донарахування) або зміну режиму нарахування природного газу побутовому споживачу (фізичній особі) та споживачу, що не є побутовим та винесено рішення про здійснення споживачам нарахувань за спожитий природний газ з 01 жовтня 2016 року за граничними об`ємами споживання природного газу по формулі: 18,3 м3 х 6,879 грн = 125,89 грн на одну людину.
Копії акту про порушення та копію рішення комісії посадові особи ПАТ «Криворіжгаз» споживачам не надали для ознайомлення.
До 01 жовтня 2016 року для споживачів будинку АДРЕСА_1 нарахування за спожитий природний газ здійснювались згідно з Нормами споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 203, по формулі 7,1 м3 х 6,879 грн = 48,84 грн на людину. 
У грудні 2017 року позивачами були проведені загальні збори співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , на яких було прийнято рішення щодо ініціювання звернення власників квартир, які не обладнані індивідуальними лічильниками газу, до ПАТ «Криворіжгаз» із заявами про забезпечення та встановлення індивідуальних лічильників газу за рахунок ПАТ «Криворіжгаз» на підставі статті 6 Закону України від 16 червня                 2011 року № 3533-VI «Про забезпечення комерційного обліку природного газу»
Листом ПАТ «Криворіжгаз» від 05 січня 2018 року споживачів повідомлено, що не передбачено фінансування робіт із встановлення індивідуальних лічильників газу в кожній квартирі будинку АДРЕСА_1 .
Враховуючи наведене, з урахуванням уточнення позовних вимог, позивачі просили: 
визнати незаконним встановлений ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» в період                 з 01 червня 2017 року по 11 вересня 2018 року режим нарахування позивачам об`ємів спожитого природного газу згідно показань загальнобудинкового прибору обліку газу для побутових споживачів природного газу;
зобов`язати  ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» поновити позивачам як побутовим споживачам природного газу в період із 01 червня 2017 року по 11 вересня       2018 року режим нарахування природного газу відповідно до чинних норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників;
визнати за позивачами як побутовими споживачами природного газу право на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок ПАТ «Криворіжгаз»;
визнати, що ПАТ «Криворігаз» відповідно до статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зобов`язане за свій рахунок в термін до 01 січня 2018 року здійснити встановлення в квартирах позивачів як споживачів природного газу індивідуальних газових лічильників.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 травня 2019 рокупозовні вимоги задоволено частково.
Визнано незаконним встановлений ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» у період                               із 01 червня 2017 року по 11 вересня 2018 року режим нарахування об`ємів спожитого природного газу згідно показань загальнобудинкового прибору обліку газу для позивачів як побутових споживачів природного газу.
Зобов`язано ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» поновити позивачам як побутовим споживачам природного газу в період із 01 червня 2017 року по 11 вересня       2018 року режим нарахування природного газу відповідно до чинних норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників.
Визнано за позивачами як побутовими споживачами природного газу право на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок ПАТ «Криворіжгаз».
Зобов`язано ПАТ «Криворіжгаз», за свій рахунок, здійснити до 01 січня 2021 року встановлення в квартирах позивачів як побутових споживачів природного газу індивідуальних газових лічильників.
Стягнуто з ПАТ «Криворіжгаз» та ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» (з кожного окремо) в дохід держави судовий збір у розмірі 10 572,00 грн.
 
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог щодо визнання за кожним із позивачів, як за побутовими споживачами природнього газу, права на забезпечення індивідуальними лічильниками за рахунок ПАТ «Криворіжгаз», на теперішній час АТ «ОГС «Криворіжгаз», та зобов`язуючи останнього встановити лічильники у строк та порядок, передбачений Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», суд першої інстанції виходив із того, що оскільки позивачі сплачували за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, в тому числі безпосередньо індивідуальних та не відмовлялися від встановлення квартирних лічильників газу, то відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачами. Дії  відповідача ПАТ «Криворіжгаз» щодо встановлення загальнобудинкового приладу обліку газу замість квартирних лічильників газу побутовим споживачам за адресою: АДРЕСА_1 , є незаконними та вчинені з порушенням положень Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу, Кодексу газорозподільних систем (далі - Кодекс ГРС), Типового договору розподілу природного газу. 
 
Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог до ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» мотивоване тим, що встановлення загальнобудинкового лічильника газу ПАТ «Криворіжгаз», на теперішній час АТ«ОГС «Криворіжгаз», у будинку АДРЕСА_1 є незаконним, а тому і нарахування об`ємів спожитого природного газу позивачам та іншим споживачам, що проживають у вказаному будинку, на підставі показань загальнобудинкового лічильника газу є неправомірними.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року рішення суду першої інстанції в частині визнання незаконним встановлений ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» в період із 01 червня 2017 року по 11 вересня                      2018 року режим нарахування об`ємів спожитого природного газу згідно показань загальнобудинкового прибору обліку газу для позивачів як побутових споживачів природного газу  та зобов`язання поновити позивачам як побутовим споживачам природного газу в зазначений період режим нарахування природного газу відповідно до чинних норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.
Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 травня 2019 року в частині стягнення з ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» на користь держави судового збору в сумі 10 572,00 грн скасовано, а в частині стягнення  з ПАТ «Криворіжгаз», на теперішній час АТ «ОГС Криворіжгаз», на користь держави судового збору, змінено, шляхом збільшення розміру судового збору з 10 572,00 грн до 42 288,00 грн.
Вирішено питання про розподіл судових витрат за подання апеляційної скарги.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Погоджуючись з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог до ПАТ «Криворіжгаз», суд апеляційної інстанції виходив із того, що оскільки позивачі сплачували за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, то відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачами, та відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зобов`язаний забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі.
 
Відмова відповідача встановити індивідуальні лічильники позивачам суперечить вимогам законодавства, порушує права позивачів. З урахуванням вимог статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» волевиявлення позивачів на встановлення індивідуальних лічильників газу не може бути порушеним.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог до ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що останній єненалежним відповідачем у справі, оскільки до його обов`язків не входить здійснення розподілу природного газу або зміни об`ємів та обсягів розподіленого природного газу споживачами, а також встановлення режимів нарахування об`ємів спожитого газу та здійснення їх перерахунків.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У грудні 2019 АТ «ОГС «Криворіжгаз» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 травня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог до АТ «ОГС «Криворіжгаз».
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 30 січня 2020 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, витребувано матеріали справи та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
 
У лютому 2020 року на адресу Верховного Суду надійшли матеріали цивільної справи.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі заявник вказує на те, що відповідно до Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року             № 620 (далі - Тимчасове положення) ініціювати встановлення будинкового вузла обліку на багатоквартирний будинок, групу багатоквартирних будинків, групу споживачів можуть як власник (власники) такого будинку (будинків, квартир), так і оператор газорозподільної системи. Встановлення будинкового вузла обліку здійснюється згідно з Кодексом ГРС.  Судами встановлено, що за адресою місця проживання позивачів на АДРЕСА_1 ,                                          ПАТ «Криворіжгаз» встановлено та введено в експлуатацію загальнобудинковий лічильник газу, згідно показників якого нарахування обсягу розподіленого природного газу проводилося з 01 травня 2017 року. Таким чином, оскаржуваними рішеннями судів не визнано факту неправомірного встановлення загальнобудинкового лічильника газу за вказаною адресою, а тому заявник вважає, що він встановлений та введений в експлуатацію відповідно до вимог  законодавства, чинного на час проведення робіт з монтажу лічильника, а тому він є комерційним і розподіл природного газу правомірно здійснюється за показниками зазначеного лічильника. 
 
Оскільки індивідуальні лічильники газу у квартирах позивачів відсутні, то ПАТ «Криворіжгаз» правомірно здійснювало нарахування розподіленого природного газу згідно показників загальнобудинкового лічильника газу.  Зазначена правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду в складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду, зазначеним в постанові від 06 листопада 2019 року в справі № 161/15083/16-ц.
 
Отже, споживачі природного газу за адресою: АДРЕСА_1 забезпечені комерційним обліком природного газу за рахунок     ПАТ «Криворіжгаз», а тому у позивачів відсутнє право на забезпечення їх індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок ПАТ «Криворіжгаз», а у останнього, в свою чергу, відсутній обов`язок перед позивачами щодо здійснення за свій рахунок встановлення в їх квартирах індивідуальних лічильників газу. 
 
Також, суди в порушення вимог ЦПК України вийшли за межі заявлених позивачами позовних вимог, змінивши предмет позову, а саме: замість визнання за ПАТ «Криворіжгаз» зобов`язання як підтвердження факту, визначеного Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», зобов`язали відповідача вчинити певні дії, а також на власний розсуд встановили інший ніж вказаний в позовній заяві строк виконання зобов`язання, не 01 січня 2018 року, як просили позивачі, а 01 січня 2021 року. 
 
Відзив на касаційну скаргу не надходив
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Позивачі є або власниками, або зареєстровані та проживають у будинку АДРЕСА_1 та є споживачами з отримання послуг газопостачання за вказаною адресою та сплачують такі послуги з газопостачання.
 
Відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 16 квітня 2015 року №1274 про видачу ліцензії на розподіл природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ, ПАТ «Криворіжгаз» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ на території м. Кривого Рогу (крім житлового масиву Інгулець Інгулецького району в місті Кривому Розі) та Криворізького району Дніпропетровської області в зоні розташування розподільних газопроводів, що перебувають у власності та користуванні ПАТ «Криворіжгаз», на теперішній час Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз».
 
Відповідач протягом 2011-2017 років приймав від НАК «Нафтогаз України» природний газ та здійснював його постачання позивачам.
 
У 2017 року ПАТ «Криворіжгаз», на теперішній час АТ «ОГС «Криворіжгаз», за адресою: АДРЕСА_1 встановило загальнобудинковий вузол обліку газу та в односторонньому порядку почало нараховувати об`єми використаного природного газу згідно показань загальнобудинкового приладу обліку. 
 
У червні 2017 року споживачам стало відомо, що для них в односторонньому порядку з 01 травня 2017 року почали нараховувати об`єми використаного природного газу згідно показань загальнобудинкового приладу обліку. 
 
11 вересня 2018 року ПАТ «Криворіжгаз», на теперішній час АТ «ОГС «Криворіжгаз» демонтувало загальнобудинковий прилад обліку газу за адресою: АДРЕСА_1 .
 
У грудні 2017 року позивачами були проведені загальні збори співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , на яких вони прийняли рішення щодо ініціювання звернення власників квартир, які не обладнані індивідуальними лічильниками газу, до ПАТ «Криворіжгаз», на теперішній час АТ «ОГС «Криворіжгаз», із заявами про забезпечення та встановлення індивідуальних лічильників газу за рахунок ПАТ «Криворіжгаз», на теперішній час АТ «ОГС «Криворіжгаз», на підставі статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».
 
Позивачі, як мешканці будинку АДРЕСА_1 , та побутові споживачі природного газу звернулись до ПАТ «Криворіжгаз», на теперішній час АТ «ОГС «Криворіжгаз», з заявою про встановлення в їх квартирах індивідуальних приладів обліку газу (лічильників).
 
Листом від 05 січня 2018 року ПАТ «Криворіжгаз», на теперішній час АТ «ОГС «Криворіжгаз», повідомило споживачів, що Оператор ГРМ при забезпеченні комерційного обліку природного газу керується чинним Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» та Кодексом ГРС, затвердженим Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня                        2015 року № 2494 та їх питання може бути розглянуто після офіційного оприлюднення зазначеного Закону та надання роз`яснень щодо джерел фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення .
 
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
У частині третій статті 3 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) визначено, що провадження в цивільних справах  здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Рішення судів попередніх інстанцій позивачі у касаційному порядку не оскаржували, а тому вони переглядаються лише у тій частині, яка стосується заперечень відповідача АТ «ОГС Криворіжгаз»,  що сформульовані ним у касаційній скарзі.
 
Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
 
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
 
При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року в справі № 214/2435/17 (провадження № 14-347цс18) зроблено висновок, що «зі змісту статті 6 Закону № 3533-VI вбачається обов`язок встановлення відповідними суб`єктами господарювання - газорозподільними організаціями лічильників для такої категорії споживачів природного газу, як населення у вигляді приладів обліку природного газу, що дозволяють визначати обсяги споживання газу кожним окремим споживачем. При цьому таких споживачів не зобов`язано відшукувати джерела фінансування вказаних приладів та робіт, оскільки відповідне фінансування уже закладено у тариф на оплату спожитого газу. Стаття 6 Закону № 3533-VI визначає обов`язок газорозподільної організації встановити саме квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку. Оскільки позивачі сплачували за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, то відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачами, та відповідно до частини першої статті 6 Закону № 3533-VI зобов`язаний забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі, - до 01 січня 2018 року, так як розгляд справи по суті завершився до внесення змін щодо строку встановлення лічильників таким споживачам. Законним, обґрунтованим та справедливим є висновок суду першої інстанції про задоволення позову, а саме: визнання за позивачами права на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок                                   ПАТ «Криворіжгаз»; визнання, що ПАТ «Криворіжгаз» відповідно до статті 6 Закону № 3533-VI зобов`язано за свій рахунок у термін до 01 січня 2018 року здійснити встановлення в квартирах індивідуальних газових лічильників побутовим споживачам - позивачам; визнання, що пропозиція ПАТ «Криворіжгаз» щодо врегулювання відносин із встановлення вузла обліку природного газу, зняття показань будинкового (загальнобудинкового) вузла обліку газу шляхом укладання відповідного договору є такою, що суперечить вимогам статті 6 Закону № 3533-VI».
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року в справі № 524/7637/16-ц (провадження № 14-470цс19) вказано, що «відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством. Питання щодо визнання права на забезпечення та встановлення споживачам індивідуальних газових лічильників суб`єктами господарювання, що здійснюють розподіл природного газу, було предметом розгляду Великою Палатою Верховного Суду у справі № 214/2435/17 (провадження № 14-347цс18). За результатом розгляду вказаної справи було прийнято постанову від 07 листопада 2018 року та викладено такі правові висновки. Зі змісту статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» № 3533-VI вбачається обов`язок встановлення відповідними суб`єктами господарювання - газорозподільними організаціями лічильників для такої категорії споживачів природного газу, як населення у вигляді приладів обліку природного газу, що дозволяють визначати обсяги споживання газу кожним окремим споживачем. При цьому таких споживачів не зобов`язано відшукувати джерела фінансування вказаних приладів та робіт, оскільки відповідне фінансування уже закладено у тариф на оплату спожитого газу. Стаття 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» № 3533-VI визначає обов`язок газорозподільної організації встановити саме квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку. Таким чином, позивач правомірно просив встановити йому індивідуальний газовий лічильники, а не загальнобудинковий, як на те наполягав відповідач, тому в                                                ПАТ «Кременчукгаз» не було законних підстав для нарахування йому об`ємів природного газу в розмірі граничної місячної норми споживання на одну особу, визначеному в Додатку № 10 до Кодексу газорозподільних систем».
 
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 червня 2020 року в справі № 212/7490/17-ц (провадження № 61-1511св19) вказано, що «вирішуючи питання про те, за чий рахунок повинно проводитись фінансування робіт з оснащення позивачів лічильниками газу, апеляційний суд правильно вважав, що, саме, на відповідача покладено обов`язок встановлення лічильників газу, лише він повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт і покладання такого обов`язку на споживачів є неправомірним. При цьому, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що до спірних правовідносин необхідно застосувати положення статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» в редакції на час розгляду справи, а не на час виникнення спірних правовідносин, де зазначався строк встановлення газових лічильників для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування           їжі - до 01 січня 2018 року, а так як відповідачем було відмовлено у встановленні таких лічильників, - позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню в повному обсязі, як законні та обґрунтовані. Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі 214/2435/17. Враховуючи те, що за час розгляду справи в Закон України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» були внесені зміни, зокрема і в статтю 6 цього Закону, якою передбачається строк встановлення газових лічильників для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 01 січня 2021 року, апеляційним судом правильно застосовано указаний Закон оскільки спірні правовідносини є триваючими».
 
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 липня 2020 року в справі № 210/5132/19 (провадження № 61-4893св20) зазначено, що «стаття 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» визначає обов`язок газорозподільної організації встановити лічильники газу для населення, що проживає у квартирах, в яких газ використовується тільки для приготування їжі, до 01 січня 2021 року. Аналіз положень вказаного Закону свідчить про те, що Оператор ГРМ звільняється від обов`язку встановити лічильник газу для населення лише у випадку відмови побутового споживача від встановлення Оператором ГРМ лічильника газу чи самостійного встановлення побутовим споживачем лічильника газу із подальшою компенсацією таких витрат за рахунок коштів, які ними сплачуються за тарифом на розподіл природного газу. Із урахування наведеного відмова встановити індивідуальні лічильники позивачам суперечить вимогам законодавства, порушує права позивачів». 
 
Враховуючи викладене, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, правильно застосувавши норми матеріального права та на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов обґрунтованого висновку про те, що відмова відповідача встановити індивідуальні лічильники позивачам суперечить вимогам частини першої статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».
 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів першої та апеляційної інстанцій.
 
Доводи касаційної скарги про те, що суди в порушення вимог ЦПК України вийшли за межі заявлених позивачами позовних вимог, змінивши предмет позову, не заслуговують на увагу, оскільки зобов`язавши ПАТ «Криворіжгаз» за власний рахунок здійснити до 01 січня 2021 року встановлення в квартирах позивачів індивідуальні газові лічильники, суди правильно виходили з того, що  на час розгляду справи в Закон України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» були внесені зміни, зокрема і в статтю 6 цього Закону, якою передбачається строк встановлення газових лічильників для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 01 січня 2021 року, а тому враховуючи, що спірні правовідносини є триваючими судами правильно застосовано указаний Закон.
 
Згідно частини другої статті 410 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. 
 
Враховуючи наведене, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що  касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені рішення судів першої та  апеляційної інстанцій без змін із підстав, передбачених статтею 401 ЦПК України.
 
Керуючись статтями  401, 409, 416 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги), Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» залишити без задоволення.
 
Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 травня 2019 року у нескасованій та незміненій після апеляційного перегляду частині та постанову Дніпровського апеляційного суду від                                       19 листопада 2019 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:	Є. В. Петров   А. А. Калараш   С. П. Штелик