ОКРЕМА ДУМКА
16 грудня 2020 року 
м. Київ
справа №826/3508/17
адміністративне провадження №К/9901/31706/19
Окрема думка судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Усенко Є.А. стосовно постанови Верховного Суду від 23.11.2020 у справі за позовом Відкритого акціонерного товариства (ВАТ) «Завод «Квант» до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві (ДПІ ГУ ДФС) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 26.09.2016 №009240.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.03.2019 в позові ВАТ «Завод «Квант» до ДПІ ГУ ДФС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 26.09.2016 № 009240 відмовлено.
Не погоджуючись із цим рішенням, Компанія «Гордонз Імпекс ЛТД», акціонер ВАТ «Завод «Квант», який володіє 1902800 акціями, що складає 9,9895% від загальної кількості акцій, звернулася з апеляційною скаргою. Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.10.2019 апеляційне провадження, відкрите за апеляційною скаргою Компанії «Гордонз Імпекс ЛТД» на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.03.2019, було закрито на підставі пункту 3 частини першої статті 305 Кодексу адміністративного судочинства України.
Постановою від 23.11.2020 Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, які входять до складу палати з розгляду податкових спорів, касаційну скаргу Компанії «Гордон Імпекс ЛТД» на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.10.2019 залишено без задоволення, а зазначену ухвалу - без змін.
Верховний Суд дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції правильно застосував норму частини першої статті 293 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки суд першої інстанції в рішенні від 18.03.2019 не вирішив питання про права, інтереси та/або обов`язки Компанії «Гордон Імпекс ЛТД», відтак Компанія не є суб`єктом апеляційного оскарження судового рішення в розумінні цієї норми.
Підтримуючи цей висновок, водночас вважаю за потрібне зазначити про таке.
Підставою для передачі  справи №826/3508/17 на розгляд палати, до якої входить колегія суддів, згідно з ухвалою від 28.05.2020 був висновок колегії суддів Касаційного адміністративного суду про необхідність відступу від висновку Верховного Суду в постанові від 19.02.2019 у справі №810/4438/16 за позовом ТОВ Стейт Оіл» до Офісу великих платників податків ДФС про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень. У цій постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, відхиляючи довід Офісу, що суд апеляційної інстанції порушив норму частини першої статті 293 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки здійснив апеляційний перегляд справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , застосував норми статті 55 Конституції України, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції, статті 10 Закону України «Про господарські товариства», вказав, що збільшення податкових зобов`язань господарському товариству впливає на обсяг корпоративних прав та обов`язків його засновника. Відтак ОСОБА_1 , якому належить 100% в статутному капіталі ТОВ «Стейт Оіл», мав право на апеляційне оскарження рішення суду у справі № 810/4438/16. 
Фактично визнавши застосування зазначених норм права в постанові від 19.02.2019 у справі №810/4438/16 неправильним, Верховний Суд в постанові від 23.11.2020, однак, не вказав, що відходить від висновку щодо застосування норм права, який зроблений в постанові від 19.02.2019 у справі №810/4438/16. Колегія суддів, приймаючи постанову від 23.11.2019, більшістю голосів проголосувала за те, щоб в мотивувальній частині постанови не було зазначено про відступ від висновку Верховного Суду в постанові 19.02.2019 у справі №810/4438/16 про застосування правих норм при вирішенні питання про право учасника господарського товариства оскаржити в апеляційному порядку рішення суду, яким вирішено спір про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення про визначення суми грошових зобов`язань господарському товариству.
Не вказала колегія також і на те, що застосування Верховним Судом норм права в постанові 19.02.2019 у справі №810/4438/16 є правильним або що були відсутні підстави для передачі справи №826/3508/17 на розгляд палати, до якої входить колегія суддів, яка прийняла ухвалу від 28.05.2020.
Частиною п`ятою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних відносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За змістом норми пункту 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України застосування судом апеляційної інстанцій норм права без урахування висновку у постанові Верховного Суду щодо застосування цих норм у подібних правовідносинах, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, є підставою для касаційного оскарження судового рішення.
Згідно з частиною першою статті 346 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, передає справу на розгляд палати, до якої входить така колегія, якщо ця колегія вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з цієї самої палати або у складі такої палати.
Ці норми дають підстави для висновку, що у разі коли Верховний Суд змінює свою позицію в застосуванні норми права, викладеній у раніше прийнятій постанові, він повинен зазначити про відступлення від свого попереднього висновку. В іншому випадку суди та учасники правовідносин не будуть мати визначеності стосовно висновку Верховного Суду як обов`язкового чинника, який повинен враховуватися при правозастосуванні.
Як свідчить практика Верховного Суду, саме так Верховний Суд застосовує норми частини п`ятої статті 242, частини першої статті 346 Кодексу адміністративного судочинства України в постановах, в яких відступає від попереднього висновку про застосування норми права у подібних правовідносинах. 
У зв`язку з цим «виключність» постанови від 23.11.2020 у справі №826/3508/17 не може не звертати на себе увагу та може бути сприйнята, як «замовчування» Верховним Судом помилки в постанові від 19.02.2019 у справі №810/4438/16, що не сприяє його авторитету як вищої судової інстанції у вітчизняній системі правосуддя.

...........................
Є.А. Усенко,
Суддя Верховного Суду