ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/24946/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Балась Т.П.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  18 листопада 2020 року                                                                              м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача:                                        Аліменка В.О.
суддів:                                                            Бєлової Л.В., Кучми А.Ю.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 травня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И Л А:
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач або ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови в перерахунку пенсії ОСОБА_1 з врахуванням вислуги років, що становить 26 років 02 місяці 05 днів, у розмірі 70 процентів від суми грошового забезпечення, починаючи з 31.08.2016;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з врахуванням вислуги років, що становить 26 років 02 місяці 05 днів у розмірі 70 процентів від суми грошового забезпечення, починаючи з 31.08.2016.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 травня 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що при призначенні пенсії має враховуватись саме пільгова вислуга років і право позивача на пенсію за вислугу років не ставиться в залежність від наявності відповідної кількості виключно календарної вислуги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за вислугу років відповідно до пункту "б" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб".
З матеріалів справи з`ясовано, що пенсію позивачу обчислено з урахуванням страхового стажу 33 роки, з яких 18 календарних років становить військова служба, виходячи з 58% сум грошового забезпечення.
Судом установлено, що 09.10.2019 ОСОБА_1 через представника звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою, у якій просив здійснити перерахунок пенсії у розмірі 70% від суми грошового забезпечення, виходячи з вислуги років, що становить 26 років 02 місяці 05 днів відповідно до пункту "а" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Листом від 22.10.2019 № 254055/02 Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві повідомлено, що пунктом "а" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначено, що пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше.
Враховуючи, що згідно з матеріалами пенсійної справи ОСОБА_1 був звільнений зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України 30.08.2016 та мав на день звільнення 18 років календарної вислуги, відсутні правові підстави для призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до пункту "а" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", оскільки зазначена Законом календарна вислуга для призначення пенсії відсутня.
Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що право на пенсію за вислугу років визначається, виходячи з тривалості вислуги років саме у календарному обчисленні, тому у позивача відсутнє право на призначення пенсії за вислугою років з урахуванням пільгової вислуги років, оскільки позивач не має встановленої пунктом "а" частини 1 статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" календарної вислуги років.
За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів доходить наступних висновків.
Спірні відносини, що склались між сторонами регулюються Конституцією України, Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-XII, що визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.
В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Статтею 12 Закону №2262-XII визначені умови призначення пенсій за вислугу років, відповідно до п. "а" якої встановлено, що особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у п.п. "б"-"д", "ж" ст. 12 цього Закону (крім осіб, зазначених у ч. 3 ст. 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше.
До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у ч. 2 ст. 17 цього Закону.
Згідно з п.п. "б" ст.12 Закону №2262-XII право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби) особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, співробітники Служби судової охорони, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.
Згідно з ч. 2 ст. 17 Закону №2262-XII до вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.
Водночас, в Законі № 2262-XII не вказано, що пенсія за вислугу років може бути призначена при наявності 22 роки та 6 місяців вислуги, що обчислена на пільгових умовах, оскільки вказаним Законом чітко передбачено, що пенсія за вислугу років особам, звільненим зі служби в період з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року, призначається виключно при наявності 22 календарних роки та 6 місяців і більше, та міститься виключний перелік періодів служби, які враховуються в календарну вислугу років.
Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що він мав право на отримання пільгової пенсії за законодавством, що було чинне в той період, оскільки таке право ним реалізовано не було і у відповідача не виникало відповідного обов`язку перед позивачем.
Натомість, на момент виникнення спірних правовідносин, законодавством передбачено залежність права особи на пенсію за вислугу років від наявності у неї відповідної календарної вислуги.
На думку апелянта, будучи звільненим 08.09.2016 зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України, пенсія за вислугу років йому має бути призначена у відповідності до ст.12 Закону №2262-XII, оскільки на день звільнення він має вислугу років більше ніж 22 роки та 6 місяців, а саме 26 років 02 місяці 05 днів у пільговому обчисленні.
Апелянт посилається на ст. 171 Закону №2262-XII, якою передбачено, що Порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України, зокрема Порядком обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393, який є спеціальним нормативно-правовим актом, що вирішує питання про обчислення стажу для призначення пенсії.
В той же час, відповідно до ст.12 Закону №2262-XII пенсія за вислугу років призначається особам звільненим в період з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу саме 22 календарних роки та 6 місяців і більше.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.3 ст.7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
Враховуючи, що приписи постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 суперечать ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", тому застосуванню підлягає саме Закон, оскільки має вищу юридичну силу.
Таким чином, право на пенсію за вислугу років визначається, виходячи із тривалості вислуги років саме у календарному обчисленні.
Позивач такої вислуги у мінімально-визначеному законодавством розмірі не має, а тому права на призначення пенсії за вислугу років не здобув.
Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі № 295/6301/17, від 19 вересня 2018 року у справі № 725/1959/17, від 22 листопада 2018 року у справі № 161/4876/17, від 27 лютого 2019 року №295/6454/17, від 24 жовтня 2019 року у справі №761/14626/17, від 14 листопада 2019 року у справі №806/1469/16.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Висновки, щодо необхідності застосування положень ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", якими визначено, що право на пенсію за вислугу років визначається, виходячи з тривалості вислуги років саме у календарному обчисленні та за відсутності такої вислуги особа не набуває права на призначення пенсії за вислугу років, неодноразово висловлювались в постановах Верховного Суду, зокрема, від 24 жовтня 2019 року у справі №761/14626/17, від 14 листопада 2019 року у справі №806/1469/16.
Норми процесуального права не передбачають повноважень суду апеляційної інстанції щодо відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
З огляду на викладені обставини за результатами розгляду апеляційної скарги, з урахуванням наведених норм права, колегія суддів доходить висновку, що відповідачем правомірно відмовлено позивачу у призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з відсутністю законодавчо передбачених підстав для призначення такої. 
На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.
          Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, колегія суддів, - 
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 травня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач                                                             В.О. Аліменко

Судді                                                                                 Л.В. Бєлова

                                                                                          А.Ю. Кучма
Повний текст постанови складено 18 листопада 2020 року.