КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа №372/471/20                                         Головуючий у 1 інстанції: Висоцька Г.В.
Провадження №22-ц/824/13769/2020              Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
 
02 грудня 2020 року                                                                                     м. Київ
                 
Київський апеляційний суд, Колегія суддів судової палати у цивільних справах Київського апеляційного суду :             
Головуючого (судді-доповідача)                    Гаращенка Д.Р.
суддів                                                      Невідомої Т.О., Пікуль А.А., 
за участю секретаря судового засідання       Телятник І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Іллінського Олександра Васильовича представника ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 18 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Обухівського районного відділу Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Краснослобідська сільська рада Обухівського району Київської області, про визнання недійсною реєстрації місця проживання,-
 
ВСТАНОВИЛА:
 
У січні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Обухівського районного відділу Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про визнання недійсною реєстрації місця проживання.
Просив суд визнати недійсною реєстрацію ОСОБА_2 у будинку  АДРЕСА_1 .з 08 серпня 1988 року.
Свої вимоги обґрунтував тим, що позивач є власником житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25 червня 2016 року.
Його брат ОСОБА_2 звернувся до нього до суду з позовом про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, в якому зазначив, що 08 серпня 1988 року він переїхав у будинок батьків за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає і по даний час, що підтверджується записом на ст. 11 у власному паспорті, виданому 06 червня 1996 року Обухівським РВ ГУ МВС України у Київській області, де є відмітка про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 у с. Красна Слобідка (без зазначення назви вулиці та номера будинку) 08 серпня 1988 року.
Позивач вважає, що зазначена відмітка не відповідає місцю проживання відповідача тому, що з 1988 року та по даний час відповідач проживав і проживає у житловому будинку АДРЕСА_2 , який належить йому на підставі Свідоцтва про право особистої власності від 17 червня 1990 року.
Вважає, що відмітка про реєстрацію місця проживання відповідача в його паспорті здійснена в порушення ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» з метою створити штучні докази в обґрунтування позову заявленого до позивача. 
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 18 серпня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Обухівського районного відділу Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Краснослобідська сільська рада Обухівського району Київської області, про визнання реєстрації місця особи проживання недійсною відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, адвокат Іллінський О.В. представник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.
Вважає, що судом першої інстанції не було досліджено жодного доказу в підтвердження тієї обставини, щовідповідач проживав чи був зареєстрований у будинку АДРЕСА_1 .
Зазначив, що відмітка у паспорті відповідача про реєстрацію його місця проживання у будинку АДРЕСА_1 . була вчинена у 2014 році.
Попередня відмітка про реєстрацію місця проживання не містить інформації про його реєстрацію з 08 серпня 1998 року саме у будинку АДРЕСА_1 , тому висновок суду про те, що відмітка, здійснена у паспорті відповідача, підтверджує його реєстрацію 08 серпня 1988 року у будинку АДРЕСА_1 , ґрунтується виключно на припущеннях та не відповідає обставинам справи.
Звертає увагу на те, що факт реєстрації відповідача, який не проживає у будинку, який належить на праві власності позивачеві, порушує права позивача.
Суд першої інстанції не взяв до уваги, що відмітка у паспорті відповідача вчинена з порушенням вимог, які викладені у Розділі VI Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого Наказом МВС України №1077 від 22 листопада 2012 року, де зазначено, що перереєстрація місця проживання особи здійснюється після подання особою дійсних відомостей,що не було дотримано, а відмітка у паспорті засвідчується підписом керівника територіального органу ДМС та печаткою територіального органу ДМС.
Вважає, що зазначені вимоги не були дотримані, відмітка у паспорті відповідача була засвідчена особою, яка не була керівником територіального органу, а замість печатки у паспорті відповідача мається відтиск штампа.
У судовому засіданні апелянт підтримав апеляційну скаргу та просив ії задовольнити.
Відповідач заперечував проти апеляційної скарги, просив її відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що власницею житлового будинку АДРЕСА_1 була  ОСОБА_3 .  ІНФОРМАЦІЯ_1 вона померла. 
Згідно з даними, зазначеними у свідоцтві про право на спадщину за заповітом на ім'я ОСОБА_2 , та поясненнями сторін спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняв її син ОСОБА_4 (батько позивача), відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 від 13 жовтня 2009 року.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер.
Після смерті батька ОСОБА_4 житловий будинок АДРЕСА_1 , успадкував ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25 червня 2016 року.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_2 з 17 червня 1990 року є власником житлового будинку АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок (а.с. 8).
Судом першої інстанції встановлено, що між сторонами існує спір про визнання недійсним Свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 жовтня 2009 року, виданому ОСОБА_4 на 1/2 частину спірного житлового будинку, та визнання за ним права власності на 1/2 частину цього ж будинку як спадкоємця за законом після смерті його матері ОСОБА_3 .
Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки з 08 серпня 1988 року відповідач був зареєстрований  в спірному житловому будинку, а його реєстрація відповідала вимогам Інструкції «Про порядок прописки, реєстрації та виписки громадян виконкомами сільських та селищних Рад депутатів трудящих», затвердженої Наказом МВС СРСР від 09 жовтня 1975 року №261, та здійснена на підставі будинкової книги, в якій власницею житлового будинку зазначена ОСОБА_3 , то підстави для визнання його реєстрацію недійсною відсутні.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Колегія суддів вважає, що рішення суду в повній мірі відповідає зазначеній нормі процесуального закону, враховуючи наступне. 
Колегія суддів встановила, що відповідач згідно з відміткою в його паспорті зареєстрований з 08 серпня 1988 року в спірному житловому будинку АДРЕСА_1 .
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 і ОСОБА_6 пояснили, що відомості до паспорта відповідача в 2014 році внесені у зв`язку із необхідністю проставлення номеру будинку та назви вулиці в с. Красна Слобідка Обухівського району Київської області, так як на попередньому штампі містилася інформація лише про населений пункт. 
Питання виникло у зв`язку із черговими виборами. Від секретарів сільських ради надходили довідки, в яких зазначалася детальна інформація про місце проживання громадян, яка переносилася до паспортів шляхом анулювання старих штампів та проставлення нових із зазначенням номерів будинків та вулиць. 
Станом на 2014 рік мешканці с. Красна Слобідка, які мали намір здійснити реєстрацію свого місця проживання, отримували будинкову книгу села, в якій була відображена інформація про місце проживання, та прямували до паспортного столу, де вносилася відповідна інформація до паспортів. 
У подальшому інформація про реєстрацію місця проживання відображалася в обліковій картці об`єкта погосподарського обліку. 
У даний час інформація на запит про зареєстроване місце проживання особи сільською радою надається відповідно до даних погосподарських книг. 
Відповідно до даних облікової картки об'єкта погосподарського будинку станом на 2011-2015 роки відповідач ОСОБА_2 разом із своєю дружиною ОСОБА_7 та трьома дітьми проживають та зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 .
Тобто, місце реєстрації відповідача АДРЕСА_1 , відрізняється від місця його проживання АДРЕСА_2 .  
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що відповідач з 08 серпня 1988 року дійсно був зареєстрований у будинку АДРЕСА_1 .
Підстав для визнання зазначеної реєстрації недійсною судом першої інстанції і колегією суддів не встановлено, оскільки на час її здійснення вона відповідала Інструкції «Про порядок прописки, реєстрації та виписки громадян виконкомами сільських та селищних Рад депутатів трудящих», затвердженої Наказом МВС СРСР від 09 жовтня 1975 року №261, та здійснена на підставі будинкової книги, в якій власницею житлового будинку зазначена ОСОБА_3 . 
Колегія суддів вважає вірним застосування судом першої інстанції позиції Верховного суду в постанові від 27 січня 2020 року в справі № 761/26815/17.
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта з приводу того, що судом першої інстанції не було досліджено жодного доказу в підтвердження тієї обставини, щовідповідач проживав чи був зареєстрований у будинку АДРЕСА_1 .
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу на підставі доказів, які були надані сторонами.
Доказів того, що відмітка у паспорті відповідача про реєстрацію його місця проживання у будинку АДРЕСА_1 . була вчинена у 2014 році сторона позивача не надала. 
Колегія судів вважає не обґрунтованим посилання позивача не те, що відмітка у паспорті відповідача вчинена з порушенням вимог, які викладені у Розділі VI Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого Наказом МВС України № 1077 від 22 листопада 2012 року.
Вважає, що зазначена відмітка є уточненням реєстрації, про що підтвердили допитані в судовому засіданні свідки, у зв`язку із необхідністю проставлення номеру будинку та назви вулиці в с. Красна Слобідка Обухівського району Київської області, так як на попередньому штампі містилася інформація лише про населений пункт для виборів.
Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не дослідив жодного доказу в підтвердження тієї обставини, що відповідач проживав чи був зареєстрований у будинку АДРЕСА_1 ., колегія суддів відхиляє, оскільки позов заявлений про визнання реєстрації недійсною. 
Питання проживання відповідача у даному судовому процесі не встановлювалось, оскільки не є предметом спору. 
Якщо факт реєстрації відповідача, який не проживає у будинку, який належить на праві власності позивачеві, порушує його права, то позивач має право обрати вірний спосіб захисту свого права власності в судовому порядку.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції цілком вірно вирішив виниклий між сторонами спір на підставі доказів, наданих сторонами.
Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.  
Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, колегії суддів,-
 
ПОСТАНОВИЛА:
 
Апеляційну скаргу адвоката  Іллінського Олександра Васильовича представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Обухівського районного суду Київської області від 18 серпня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення безпосередньо до Верховного суду з підстав визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 14 грудня 2020 року.
 
Головуючий суддя                                                                                Д.Р. Гаращенко 
 
Судді                                                                                                      Т.О. Невідома 
 
                                                                                                                А.А. Пікуль