Ухвала
 
06 жовтня 2020 року
м. Київ
 
справа № 513/757/17
провадження № 61-13127ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Яремка В. В.,
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду 
від 16 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Південна виправна колонія № 51» про відшкодування моральної шкоди та виплату пенсії,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної установи «Південна виправна колонія № 51» (далі - ДУ «ПВК №51») про відшкодування моральної шкоди та виплату пенсії.
 
Свої вимоги мотивував тим, що з 2008 року відбував покарання у ДУ «ПВК №51» та був працевлаштований в цеху сільськогосподарських машин пресувальником преса № 315. 14 січня 2009 року під час роботи на вказаному пресі він отримав травму на виробництві, внаслідок якої йому було обрубано 1 та 2 пальці лівої кісті. Вважав, що у зв`язку з нещасним випадком на виробництві він отримав тяжкі тілесні ушкодження у зв`язку із несвоєчасним наданням йому медичної допомоги. Вказував, що після отриманої травми в санітарній частині колонії йому не надано належної медичної допомоги. У подальшому працівники оперативної частини колонії та адміністрація колонії постійно погрожували йому, чинили моральний тиск.
 
На підставі викладеного ОСОБА_1 просив суд стягнути на його користь 1 000 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, а також,  посилаючись на втрату ним працездатності лівої руки на 60 %,  стягнути щомісячну пенсію в розмірі середньої пенсії по Україні.
 
Рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 04 березня 
2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Відмовляючи у відшкодуванні моральної шкоди, суд першої інстанції, керуючись статтею 1167 Цивільного кодексу України, виходив із того, що позивачем не надано доказів на підтвердження наявності неправомірних дій чи бездіяльності сторони відповідача, які спричинили моральні страждання позивачу.  
 
Відмовляючи у стягненні пенсії, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості такої вимоги, оскільки позивачем не надано доказів того, що він звертався у встановленому законом порядку для призначення пенсії і отримав відмову у  призначенні пенсії. 
 
16 липня 2019 року постановою Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Арцизького районного суду Одеської області від 04 березня 2019 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у позові з інших підстав. 
 
Скасовуючи рішення першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову,  апеляційний суд виходив з того що, вимога про відшкодування моральної шкоди є безпідставною, оскільки роботодавець не порушив законних прав позивача, останній не довів несвоєчасне надання йому адміністрацією колонії медичної допомоги та здійснення на нього психологічного тиску у зв`язку із нещасним випадком. Відмовляючи у задоволені вимоги про стягнення пенсії, апеляційній суд виходив з того, що позов у цій частині заявлено до неналежного відповідача. 
 
26 серпня 2020 року  ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною 
скаргою на постанову Одеського апеляційного суду від 16 липня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
 
Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
За правилами частини першої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
 
Відповідно до частини третьої статті 394 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 
1) подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.
 
Зазначений строк є присічним (преклюзивним), який не підлягає поновленню. Зі спливом строку особа втрачає право на касаційне оскарження безвідносно до поважності причин його пропуску, за виключенням випадків визначених у частині третій статті 394 ЦПК України.
 
У цій справі повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 22 липня 2019 року та 23 липня 2019 року оприлюднено у Єдиному Державному реєстрі судових рішень. Отже, з дня складення повного тексту судового рішення (22 липня 
2019 року) до дня звернення із касаційною скаргою (26 серпня 2020 року) сплинуло більше одного року.
 
ОСОБА_1 був повідомлений про розгляд справи, у клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження не посилається на наявність обставин непереборної сили, внаслідок виникнення яких він пропустив строк касаційного оскарження, отже відсутні передбачені процесуальним законом виключні підстави для поновлення присічного строку на касаційне оскарження рішення суду апеляційної інстанції.
 
Посилання у клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження на запровадження карантинних обмежень, а також на ухвалення 18 лютого 2020 року Конституційним Судом України рішення №2-р/2020 про визнання неконституційним ліквідації Верховного Суду України, не підтверджує наявність обставин непереборної сили, які перешкодили заявнику подати касаційну скаргу протягом розумного строку.
 
Ураховуючи, що касаційну скаргу подано зі спливом річного строку з дня складання повного тексту оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, відсутні підстави вважати, що заявник був позбавлений можливості скористатися своїм процесуальним правом щодо подачі касаційної скарги у передбачений процесуальним законом у зв`язку із існуванням обставин непереборної сили, тому Верховний Суд відмовляє у відкриття касаційного провадження.  
 
Керуючись статтями 3, 394 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 16 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Південна виправна колонія № 51» про відшкодування моральної шкоди та виплату пенсії відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:	О. В. Ступак     Д. Д. Луспеник     В. В. Яремко