ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/4148/20                                        Головуючий суддя І інстанції Божко В.В.
Провадження № 33/818/739/20                                Суддя доповідач Шабельніков С.К.

П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 
08 жовтня 2020 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , потерпілого ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 6 травня 2020 року, - 

в с т а н о в и в:

Цією постановою 
ОСОБА_1 , 1988 року народження, громадянин України, мешканець м. Харкова,

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та підданий адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 340 грн.
       Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.
       Постановою встановлено, що ОСОБА_1 , 29.02.2020 року о 15.50 год., керуючи автомобілем «Mitsubishi» д/н НОМЕР_1 , по вул. Ак. Павлова, 307 в м. Харкові, не впевнився в безпечності руху та скоїв зіткнення з автомобілем «Peugeot» д/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався позаду, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків.

       В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 06 травня 2020 року скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Посилається на те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги те, що він не перебував за кермом, а знаходився на пасажирському сидінні, вважає, що працівники поліції діяли незаконно, а саме не звертаючи уваги на його прояснення про те, що він не знаходився за кермом склали протокол стосовно саме нього. Зазначає, що ОСОБА_2 домовився із ОСОБА_3 і вони повідомили працівникам поліції, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом. Вказує, що матеріали справи складались за його відсутністю та за відсутністю водія ОСОБА_2 .Вказує, що в протоколі зазначена не його адреса. Вважає, що матеріали справи не містять доказів його вини у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Вказує, що не допитані ключові особи, які володіють інформацією щодо обставин події.

       Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи ОСОБА_1 , який підтримав свою апеляційну скаргу в повному обсязі та просив її задовольнити, а також доводи потерпілого ОСОБА_2 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та просив постанову залишити без змін, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні. 
Як вбачається з відомостей, що є наявними у справі, суд не порушив вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 щодо порушення п.10.9 Правил дорожнього руху України.
З метою забезпечення Конституційних засад щодо доступу до правосуддя особи, яка вважає свої права порушеними, а також з метою дослідження та перевірки всіх апеляційних доводів ОСОБА_1 , судом апеляційної інстанції на підставі ст. 294 КУпАП прийнято до розгляду апеляційну скаргу. 
Разом з цим належить врахувати, що під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апелянтом не наведено переконливих відомостей, які спростовують висновки суду першої інстанції щодо його винуватості у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 
Зокрема, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення (арк. 1) ОСОБА_1 керував автомобілем, не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем, який рухався позаду, у разі чого автомобілі отримали механічні пошкодження та була завдана матеріальна шкода.
Протокол складений інспектором поліції 29.02.2020 року. 
Під час складання протоколу ОСОБА_1 відмовився від отримання копії цього протоколу, а також відмовився від ознайомлення із відомостями протоколу про що свідчить відповідна відмітка працівника поліції у протоколі. Тобто, дії інспектора поліції щодо зазначення відмови ОСОБА_1 від підпису протоколу об`єктивно відповідають інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.
02.03.2020 року ОСОБА_1 отримав копію цього протоколу, про що свідчить його власноручний підпис у ньому. 
В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 не заперечував, що протокол стосовно нього складався саме на місці дорожньо-транспортної пригоди. Також ОСОБА_1 повідомив, що відомості стосовно нього працівники поліції встановили з інтегрованої інформаційно-пошукової системи МВС України «Армор» та внесли ці відомості до протоколу.
ОСОБА_1 під час апеляційного розгляду не заперечував, що відомості стосовно нього, які зазначені у протоколі відповідають дійсності, окрім адреси місця проживання.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не вбачає в діях працівників поліції порушень вимог чинного КУпАП при складанні протоколу, оскільки відомості про особу правопорушника, а саме Прізвище, Ім`я, По-батькові, дата народження, громадянство, а також серія та номер паспорту, працівниками поліції встановлені з інтегрованої інформаційно-пошукової системи МВС України «АРМОР», яка офіційно використовується службою патрульної поліції. Ці відомості об`єктивно відповідають дійсності, що в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції підтвердив і сам ОСОБА_1 , а тому його твердження стосовно некоректного заповнення працівниками поліції відомостей стосовно нього в протоколі - суд вважає не обґрунтованими.
Поряд з цим, оскільки ОСОБА_1 все ж таки отримав копію протоколу про адміністративне правопорушення, отже він був ознайомлений з відомостями, які в ньому зазначені.
При цьому належить до уваги те, що дії посадової особи, яка складала протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 в порядку, передбаченому чинним законодавством, не оскаржувались.
Поряд з цим до протоколу про адміністративне правопорушення додана схема місця ДТП (арк. 2), яка підписана безпосереднім учасником ДТП, а саме ОСОБА_2 . ОСОБА_1 від підпису у схемі місця ДТП відмовився, про що в ній зроблена відповідна відмітка інспектором поліції. 
Проте, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 не заперечував, що ця схема складалась на місці зіткнення транспортних засобів та у цей час він знаходився поруч із працівниками поліції.
Крім того, матеріали справи не містять жодних відомостей щодо незгоди ОСОБА_1 з відомостями зазначеними в цій схемі.
В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що під час вчинення дорожньо-транспортної пригоди він не перебував за кермом автомобіля, та наголошував на тому, що кермував автомобілем ОСОБА_4 .
Проте, після виклику до суду 25 серпня 2020 року на електронну пошту Харківського апеляційного суду надішли письмові пояснення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який пояснив, що проживає у АДРЕСА_1 . 28.02.2020 року він був свідком як ОСОБА_1 керував автомобілем Мітсубісі, держ. номер НОМЕР_1 . Він здавав назад та в`їхав в авто «Пежо», держ. номер НОМЕР_2 . Після того ОСОБА_6 вийшов з авто (водійської двері) він почав штовхати водія Пежо, висловлювався нецензурною лайкою, погрожував водію Пежо предметом схожим на пістолет. В автомобілі Пежо була людина, яка вийшла і сказала, що ОСОБА_1 на підпитку. В цей час ОСОБА_6 почав ломати руки особі похилого віку, яка вийшла з Пежо. Оскільки він знайомий із ОСОБА_1 , він підійшов до нього і попросив, щоб він заспокоївся, але зрозумівши що він перебуває у стані сп`яніння, нічого не зміг подіяти, після чого приїхала поліція. ОСОБА_1 продовжував вести себе агресивно, викрикував що він сам поліція, демонструючи посвідчення співробітника поліції. Після чого відмовився проходити на місці Драгер та їхати на Шевченко, 315.
Вказаний свідок не з`явився в судове засіданні в суд апеляційної інстанції, але інших заходів, окрім лише виклику свідка, чинним КУпАП не передбачено, тому суд враховує такі письмові пояснення.
В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_2 пояснював, що відразу після зіткнення автомобілів він вийшов із свого автомобіля та направився до автомобіля Мітсубісі, із за керма якого вийшов саме ОСОБА_1 . Останній спочатку намагався втекти, а потім кидався у бійку. На пасажирському сидінні цього автомобіля знаходилася інша особа, яка згодом вийшла з автомобіля та теж намагалась заспокоїти ОСОБА_1 ОСОБА_2 категорично зазначив, що він спілкувався лише з тією особою, яка була за кермом автомобіля, тобто з ОСОБА_1 , оскільки він вважав, що ОСОБА_1 визнає себе винним та відшкодує завдану шкоду на місці без затягування справи.
Пояснення ОСОБА_2 є послідовними на протязі розгляду справи та узгоджуються з письмовими поясненнями ОСОБА_7 , який також перебував на місці події та був її безпосереднім очевидцем.
Також, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції був допитаний свідок ОСОБА_8 , який, будучі повідомленим про кримінальну відповідальність за надання неправдивих показань, зазначив, що свідком дорожньо-транспортної пригоди він не був. Однак перебував на місці зіткнення автомобілів під час складання працівниками поліції матеріалів стосовно ОСОБА_1 . На місці події знаходився також знайомий ОСОБА_1 , який пояснював, що за кермом перебував саме ОСОБА_1 . ОСОБА_8 засвідчив своїм підписом вірність відомостей, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення, а також підписав письмові пояснення, які з його слів були зазначені інспектором поліції. Також пояснив, що ОСОБА_1 вів себе дуже агресивно, кидався на нього та на потерпілого ОСОБА_2 .
Крім того, свідок ОСОБА_9 , будучі повідомленим про кримінальну відповідальність за надання неправдивих показань, в суді апеляційної інстанції повідомив, що він був залученим в якості свідка під час складання протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 . Потерпілий ОСОБА_2 керує його автомобілем, а тому після телефонного дзвінка останнього, який повідомив, що потрапив у ДТП, він приїхав на місце події. Очевидцем зіткнення автомобілів він не був. Працівники поліції складали протокол та схему місця ДТП у його присутності. Пояснення надавав усно, а працівник поліції зазначив їх у бланку, який він беззаперечно підписав. Ці пояснення, які він надавав працівнику поліції були правдиві та повністю відповідали обставинам події. ОСОБА_1 вів себе агресивно, кидався на нього. Вважав, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, оскільки було чути різкий запах алкоголю з порожнини рота. Під час складання протоколу, ОСОБА_1 комусь телефонував та казав, щоб хтось приїхав та розібрався, оскільки він «..попав». Вважає, що працівники поліції не порушували вимог закону, спілкувались ввічливо.
ОСОБА_1 в судовому засіданні не заперечував, що свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 перебували на місці події під час складання протоколу стосовно нього, а тому апеляційний суд вважає, що пояснення свідків є об`єктивними та узгоджуються між собою та не суперечать показанням потерпілого ОСОБА_2 .
Крім того, в матеріалах справи містяться письмові пояснення ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які були пасажирами автомобіля, під керуванням ОСОБА_2 в момент зіткнення транспортних засобів (арк. 6, 7).
Аналізуючи відомості цих пояснень, апеляційний суд дійшов висновку, що після зіткнення транспортних засобів з водійського місця автомобіля Мітсубісі вийшов саме ОСОБА_1 , який мав ознаки алкогольного сп`яніння, вів себе агресивно, кидався у бійку, та мав при собі зброю. 
Свідок ОСОБА_6 , яка є матір`ю ОСОБА_1 та власницею автомобіля Мітсубусі пояснила, що вона не бачила моменту зіткнення автомобілів. Свій автомобіль вона не експлуатує, а використовують його її сини. Стверджувала, що її син ОСОБА_1 не перебував за кермом. Вказувала, що за кермом перебував знайомий ОСОБА_1 – ОСОБА_12 . Однак зазначаючи, що вона давно знає ОСОБА_12 , який товаришує з її сином, не змогла назвати його прізвища та по-батькові.
Суд апеляційної інстанції критично ставиться до показань свідка ОСОБА_6 , оскільки вона не була очевидцем події ДТП та є матір`ю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та надаючи суб`єктивні показання, намагалася виправдати ОСОБА_1 .
Також в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що судом першої інстанції не були опитані та заслухані ключові особи по даній справі, які володіють достатньою інформацією у вищевказаній ситуації. Однак конкретних прізвищ осіб ОСОБА_1 не вказав. В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 заявив клопотання про виклик в судове засідання лише свідків, які зазначені у протоколі, а також працівника поліції, який складав протокол стосовно нього. Інших клопотань про виклик інших свідків ОСОБА_1 не заявляв. 
       Отже, аналізуючи в сукупності показання свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , надані в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, а також відомості письмових пояснень свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , показання потерпілого ОСОБА_2 , апеляційний суд дійшов висновку, що саме ОСОБА_1 перебував за кермом автомобіля «Мітсубісі» та рухаючись заднім ходом не впевнився в безпечності скоїв зіткнення з автомобілем Пєжо, під керуванням ОСОБА_2 .
       Поряд з тим, в матеріалах справи міститься диск (арк. 19) із наявною на ньому інформацією, а саме: фотографієїю та аудиозаписом телефонної розмови.
       Аналізуючи фотознімок, наявний на цьому диску вбачається, що сфотографована нежитлова двоповерхова будівля, однак цей фотознімок не спростовує факту перебування ОСОБА_1 за кермом автомобіля під час здійснення дорожньо-транспортної пригоди, а тому суд апеляційної інстанції ставиться до цього знімку критично та не бере його до уваги.
       З відомостей аудиозапису цього диску вбачається, що відбувається телефонна розмова між чоловіком та жінкою, а біля чоловіка знаходиться ще одна особа, однак ідентифікувати цих трьох осіб, немає можливості, а тому апеляційний суд не може враховувати цей запис як доказ винуватості або невинуватості ОСОБА_1 .
       Пункт 10.9 Правил дорожнього руху України, передбачає що під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.
Таким чином, доводи апелянта не спростовують зазначені в судовій постанові відомості, які в своїй сукупності свідчать про порушення саме ОСОБА_1 п. 10.9 ПДР України, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.
       Відповідно до вимог п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Також, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі держави. 
       Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.10.1 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ст.124 КУпАП до відповідальності, а тому посилання останнього на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.
Апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 6 травня 2020 року щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП залишити без змін.
       Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

               

Суддя                                                                С.К. Шабельніков