ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2020 року м. Херсон

Справа №766/5606/20
Провадження №22ц/819/1649/20

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий Бездрабко В.О. (суддя-доповідач)
судді: Орловська Н.В.
Приходько Л.А.
секретар судового засідання: Дундич А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Петренко Наталія Олегівна, на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 22 вересня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Войцеховської Я.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів,
       
В С Т А Н О В И В :

У квітні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів.
Позовна заява мотивована тим, що йому, його матері ОСОБА_1 та сестрі ОСОБА_3 на праві спільної приватної власності належала трикімнатна квартира АДРЕСА_1 .
З метою вирішення питання оплати заборгованості по комунальним послугам, 14 лютого 2019 року він видав довіреність на ім`я відповідача ОСОБА_1 
13 березня 2019 року йому стало відомо, що за договором купівлі-продажу від 04 березня 2019 року відповідач, діючи від свого імені та на підставі вищезазначеної довіреності від імені позивача, та ОСОБА_3 здійснили продаж спільної квартири за ціною 814700,00грн., проте грошові кошти вартості належної йому 1/3 частки не передали.
Посилаючись на викладене, ОСОБА_2 просив на підставі ст.1212 ЦК України стягнути із ОСОБА_1 на його користь грошові кошти прапорційно вартості належної йому частини нерухомого майна у розмірі 271566,66грн.
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 22 вересня 2020 року позовні вимоги задоволено. 
Ухвалено стягнути зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 271566,66грн. та на користь держави судовий збір у розмірі 2715,66грн. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Петренко Н.О., посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду від 22 вересня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Скарга мотивована тим, що позивачем було підписано довіреність, згідно якої він надав їй право на продаж квартири, а також на одержання виручених від продажу коштів.
Апелянт зазначила, що майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося у незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч.2 ст. 11 ЦК України, а тому використання зазначеної позивачем норми права є недоцільним, оскільки предмет спору, а саме грошові кошти у розмірі 271566,66грн., набуті ОСОБА_1 на підставі довіреності, яка була власноручно підписана позивачем, що свідчить про невірно обраний останнім спосіб захисту порушеного права.
У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Токаленко В.М., діюча від імені ОСОБА_2 , вказавши про законність та обґрунтованість судового рішення, просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
Зазначила, що у зв`язку з частим перебуванням ОСОБА_2 у відрядженнях, позивач 14 лютого 2019 року видав на ім`я матері ОСОБА_1 довіреність, якою, серед іншого, уповноважив останню розпорядитися (продати, обміняти, тощо) належною йому частиною квартири, а також одержати кошти від її продажу. Будь-яких повноважень на розпорядження, використання або зберігання грошових коштів, отриманих від продажу квартири, відповідачу він не надавав.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - адвокат Петренко Н.О. просила подану апеляційну скаргу задовольнити з підстав, викладених у скарзі.
Представник ОСОБА_2 – адвокат Токаленко В.М. просила у задоволенні скарги відмовити, вказавши, що оскаржене рішення відповідає встановленим та перевіреним судом фактичним обставинам справи, підтвердженим належними доказами.
Заслухавши доповідача, представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що згідно довіреності від 14 лютого 2019 року, посвідченої приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Солоцьким Д.О. та зареєстрованої в реєстрі за №274, ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_1 представляти його інтереси в усіх державних, громадських та інших підприємствах, установах, організаціях, незалежно від їх підпорядкування і форм власності, органах місцевого самоврядування, в органах нотаріату з питань розпорядження ( продажу, обміну, тощо) за її власним розсудом на умовах та за ціну, всією належною йому часткою квартири АДРЕСА_1 (а.с.5).
За договором купівлі-продажу від 04 березня 2019 року, посвідченим приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Зоріною Н.В. та зареєстрованим за №359, ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , яка діяла від свого імені та, на підставі вищезазначеної довіреності, від імені ОСОБА_2 , з однієї сторони, та ОСОБА_4 , з другої сторони, уклали договір, за яким відчужили належну їм на праві спільної часткової власності квартиру АДРЕСА_1 ,  за ціною 814 700,00грн.
Предмет договору належить продавцям, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Фондом комунального майна м.Херсона 15.05.2007 року згідно з розпорядженням №21972-Ж від 15 травня 2007 року, Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою Херсонською державною нотаріальною конторою 24 березня 2016 року за реєстровим №1-346 (а.с.6).
Зазначене сторонами не заперечується та не спростовується.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 розпорядилася належним позивачу майном на підставі довіреності, тобто за наявності на те правової підстави, проте виручені від продажу грошові кошти за частку позивача у майні відповідач утримує у себе без достатньої правової підстави, а, отже, між сторонами виникли не договірні правовідносини, а правовідносини, що регулюються статтею 1212 ЦК України.
Колегія суддів вважає такий висновок суддів неправильним, оскільки судами не врахована правова природа правовідносин, які виникли між сторонами.
Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Аналіз статті 1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави  для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону,  або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.
Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільна права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільна права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно із частинами першою, другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Частиною першою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави вважати, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошових коштів).
Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків.
Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.
Зазначена норма закону застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 29 вересня 2014 року № 6-122цс14.
Суд неправильно встановив правову природу довіреності від 14 лютого 2019 року, виданої позивачем відповідачу, оскільки за її змістом ОСОБА_1 була уповноважена діяти від імені позивача, у тому числі щодо відчуження належного ОСОБА_2 майна. Довіреність свідчить про наявність між сторонами договірних правовідносин, які регулюються главою 68 розділу III ЦК України, у якій передбачені права та обов`язки сторін договору.
Наведене свідчить, що суд неправильно застосував положення статті 1212 ЦК України. Разом з тим, позивач не позбавлений можливості звернутися до суду на загальних підставах з позовом відповідно до правовідносин, які виникли між сторонами.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції, як такого, що ухвалене при неправильному застосуванні норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з прийняттям по справі нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Петренко Наталія Олегівна, задовольнити.
Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 22 вересня 2020 року скасувати та прийняти у справі нову постанову.
У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складений 07 грудня 2020 року.

Головуючий:                                                         В.О. Бездрабко 

Судді:                                                                         Н.В. Орловська

                                                                                Л.А. Приходько