КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
            
справа №381/3850/19                                                                      головуючий у суді І інстанції: Осаулова Н.А.
провадження №22-ц/824/4371/2020                                           головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
06 жовтня 2020 року                                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
Головуючого судді:                                                  Сушко Л.П.,
суддів:                                                           Гуля В.В., Матвієнко Ю.О., 
секретар судового засідання:                                         Спеней О.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства Фастівської міської ради «Фастівське бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог Виконавчий комітет Фастівської міської ради Київської області про скасування рішення державного реєстратора та відновлення речового права,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У жовтні 2019 року позивач звернулася до суду з позовом Комунального підприємства Фастівської міської ради «Фастівське бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог Виконавчий комітет Фастівської міської ради Київської області про скасування рішення державного реєстратора та відновлення речового права, в якому просила скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства Київської обласної ради «Фастівське МБТІ» Зоренко О.А. від 16.07.2010 року та запис про державну реєстрацію скасування права власності ОСОБА_2 на 6/39 частин житлового будинку та 4 /13 житлового будинку, що знаходиться у АДРЕСА_2 та відновити у Державному реєстрі речових прав право власності ОСОБА_2 на 6/39 частин житлового будинку по АДРЕСА_2 , яке виникло на підставі свідоцтва про право на спадщину від 24 грудня 1994 року, що видане та зареєстроване у реєстрі за № 2-2665 державним нотаріусом Фастівської міської державної нотаріальної контори Куцевол Н.М. та на 4/13 частини житлового будинку АДРЕСА_2 , яке виникло на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку від 09 грудня 1999 року посвідченого державним нотаріусом Фастівської міської державної нотаріальної контори Савчук Т.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 2226, а також стягнути з відповідача КП Фастівської МР «Фастівське БТІ» сплачені нею судові витрати.
Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням державного реєстратора КП КОР «Фастівське МБТІ» Зоренко О.А. від 16.07.2010 року було скасовано право власності ОСОБА_2 на 6/39 частин житлового будинку та 4/13 житлового будинку, що знаходиться у АДРЕСА_2 чим порушено її права як іншого співвласника 7/13 частин даного житлового будинку. Вважає дане рішення державного реєстратора протиправним і таким, що підлягає скасуванню, оскільки державний реєстратор не дотримався вимог чинного законодавства та вчинив неправомірну реєстраційну дію, яка не передбачена ЗУ «Про державну реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та не відповідає вимогам Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 № 7/5. Зазначає, що ОСОБА_2 не зверталася ні до неї, ні до її батька із проханням поділити спільний будинок в натурі, як це передбачено ст.367 ЦК України, оскільки тільки після поділу будинку в натурі право спільної часткової власності можна припинити. Вважає, що вона, та ОСОБА_2 як співвласники повинні спочатку були домовитись про порядок користування і володіння спільної будівлі на добросусідських відносинах. Окрім того, зазначила, що частина будинку, яка була у власності ОСОБА_2 (6/39 частин) залишилась і по сьогодні не знищена, незважаючи на те, що рішенням державного реєстратора від 16.07.2010 було скасовано право власності ОСОБА_2 на дані 6/39 частин вищевказаного будинку. Тому, з метою захисту свого порушеного права, змушена звернутися до суду з даним позовом.
Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12 березня 2020 року залишено без задоволення позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства Фастівської міської ради «Фастівське бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог Виконавчий комітет Фастівської міської ради Київської області про скасування рішення державного реєстратора та відновлення речового права,
Не погодившись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, і порушення судом норм процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Вказує, що в заяві ОСОБА_2 від 15.07.2010 року містяться помилки, які визнав представник КП Фастівської міської ради «Фастівське бюро технічної інвентаризації», а саме: у даній заяві ОСОБА_2 звернулася до КП КОР «Фастівське МБТІ» та просить скасувати право власності, у зв`язку із знищенням майна, на 6/36 частин житлового будинку, що знаходиться у АДРЕСА_2 , що належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Фастівською міською держнотконторою 24.12.1994р. та 4/13 частин житлового будинку, що знаходиться у АДРЕСА_2 , що належить їй на підставі договору купівлі-продажу, виданого Фастівською міською держнотконторою 09.12.1999р.. Також вважає, що суд не надав оцінку тій обставині, що державний реєстратор Зоренко О.А., отримавши від ОСОБА_2 заяву не виявила цю суперечність в заяві від 15.07.2010 року та її такі дії є порушенням вимог, встановленим Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002 року. Крім того, вказує, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 були співвласниками житлового будинку АДРЕСА_2 у відповідних частках 6/13 та 7/13 , і відповідно до ст.317 ЦК України ОСОБА_2 мала отримати згоду від ОСОБА_5 не тільки на перебудову, а й на припинення права спільної часткової власності ОСОБА_2 на 6/13 частини житлового будинку. Зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на положення Цивільного кодексу України, а також на Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002р..
Відзиви від учасників справи, у встановлений апеляційним судом строк, не надійшли.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Вирішуючи даний спір і відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позивачкою не було надано доказів порушення будь-яких її прав діями відповідачів, як не доведено про необхідність втручання у право власності відповідача ОСОБА_2 , саме за заявою якої державний реєстратор вчинив оспорюваний запис про скасування права власності останньої на належні їй частини житлового будинку. Крім того, суд зазначив, що вказаний позов в разі задоволення його вимог може порушити права відповідача ОСОБА_2 на володіння і розпорядження належним їй майном, оскільки скасування права власності ОСОБА_2 на спірне приміщення відбувалася на підставі чинних правовстановлюючих документів на час вчинення такої реєстраційної дії, у суду відсутні підстави вважати, що такі реєстраційні дії є неправомірними на даний час.
Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону. 
Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Відповідно до ч.2 ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватись від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.
Відповідно до  ч. ч. 2, 3 ст.16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений законом або договором. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи у разі порушення нею положень ч.ч.2-5 ст.13 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до п. 2, 4 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі: відмови власника від права власності; знищення майна.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 347 ЦК України особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. У разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру.
Відповідно до ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 361/4307/16-ц зазначено, що повноваження державного реєстратора щодо перевірки поданих для проведення державної реєстрації документів обмежені встановленням відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства та відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами. Отже, державний реєстратор не може вважатися таким, що порушує права третіх осіб, якщо правомірно приймає рішення про державну реєстрацію прав і вносить запис про таку реєстрацію на підставі чинного та не скасованого рішення відповідного суб`єкта, який здійснює публічно-владні управлінські функції.
Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Стаття 1 Першого протоколу до конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільних справах», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ч.ч.1, 2 ст. 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.
Встановлено, що на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 13 квітня 1972 року зареєстрованого в реєстрі за № 1327 та виданого нотаріусом Фастівської державної нотаріальної контори Пераківської Л.А., ОСОБА_5 належала 1/2 частина житлового будинку АДРЕСА_2 , інша 1/2 частина даного житлового будинку на підставі договору купівлі-продажу від 14 серпня 1972 року зареєстрованого в реєстрі за № 3274, належала ОСОБА_6 (т. 1, а.с.12-14).
На підставі спільної заяви ОСОБА_5 та ОСОБА_7 (т. 1, а.с.10-11) Рішенням виконавчого комітету Фастівської ради депутатів трудящих від 09 грудня 1975 року, власникам житлового будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , було вирішено та встановлено частки даного житлового будинку, а саме ОСОБА_5 -7/13 частин, а ОСОБА_7 - 6/13 частин (т. 1, а.с.9).
На підставі Свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 16 грудня 1975 року ОСОБА_5 належали - 7/13 частин житлового будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 на підставі Свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 16 грудня 1975 року належали - 6/13 частин житлового будинку АДРЕСА_2 (т. 1, а.с.7-8).
Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину від 24 грудня 1994 року зареєстрованого в реєстрі за № 2-2665 по спадковій справі № 274, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_2 успадкували після смерті їх батька ОСОБА_7 - 6/13 частин житлового будинку АДРЕСА_2 (т. 1, а.с.17).
09 грудня 1999 року ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - 4/13 частин житлового будинку АДРЕСА_2 , що підтверджено Договором купівлі-продажу частини житлового будинку посвідченого державним нотаріусом Фастівської міської державної нотаріальної контори Савчук Т.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 2226 (т. 1, а.с.18).
Рішенням виконавчого комітету Фастівської міської ради № 177/7 від 09 жовтня 2006 року ОСОБА_2 дозволено побудувати новий індивідуальний двохповерховий житловий будинок розміром 7.00 х 7.00 м замість належної їй частини старого житлового будинку по АДРЕСА_2 і побудувати на присадибній земельній ділянці гараж розміром 6.00 х 4.00 м. та після побудови нового будинку частину старого будинку розміром 5.80 х 5.90 м переобладнати у літню кухню, без права утримання в ній худоби та птиці і зберігання горючо-мастильних речовин, а також зобов`язано ОСОБА_2 після побудови нового будинку знести належну їй частину старого житлового будинку розміром 8.40 х 4.88 м по АДРЕСА_2 відривну частину старого будинку обладнати фронтон, а Фастівському бюро технічної інвентаризації після побудови нового будинку і знесення частини старого житлового будинку по АДРЕСА_2 та переобладнання іншої частини старого будинку у літню кухню, погасити право власності на частину старого житлового будинку, що належить ОСОБА_2 (а.с.28).
При наданні такого дозволу виконавчим комітетом враховано заяву-дозвіл ОСОБА_5 (спадкодавець майна, яке успадкувала позивач ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 2015 року) будинку АДРЕСА_2 на будівництво нового будинку на відстані - 7м. від його частини будинку, знесення частини старого будинку, переобладнання старої частини будинку у літню кухню (т. 1, а.с.27).
Рішенням виконавчого комітету Фастівської міської ради за № 320/31 від 16 грудня 2007 року внесено зміни у п. № 1 вищевказаного рішення, а саме: даний пункт викладено у новій редакції, якою «дозволено ОСОБА_2 побудувати новий індивідуальний двоповерховий житловий будинок розміром 7.40 х 7.30 м., з двоповерховою прибудовою по будинку розміром 5.07 х 4.30 м., замість належної їй частини старого житлового будинку по АДРЕСА_2 і побудувати на присадибній ділянці гараж розміром 6.00 х 4.00 м.» (т. 1, а.с.26).
Рішенням виконавчого комітету Фастівської ради № 260/44 від 25 вересня 2009 року виділено в окреме домоволодіння житловий будинок ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 та закріплено земельну ділянку площею 0,1162 га, та присвоєно адресу завершеному будівництвом житлову будинку ОСОБА_2 - АДРЕСА_2 -а (т. 1, а.с.45)
Рішенням виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області № 94/8 від 21 травня 2010 року вирішного видати ОСОБА_2 Свідоцтво про право власності на 2-х поверховий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_2 загальною площею 117.1 м.кв. житловою площею - 95.7 м. кв. та доручити КП КОР «Фастівське МБТІ» оформити та зареєструвати Свідоцтво про право власності на 2-х поверховий житловий будинок АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 (т. 1, а.с.36).
15 липня 2010 року ОСОБА_2 звернулася до компетентних органів із заявою про скасуванням права власності на 6/13 частин житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_2 , що належать їй на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Фастівської міської державною нотаріальною конторою 21.12.1994 за номером 274 та 4/13 частин житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_2 , що належать їй на підставі договору купівлі-продажу, виданого Фастівською міською нотаріальною конторою 09.12.1999 року за реєстровим номером 2226 (т. 1, а.с.25).
Рішенням державного реєстратора Зоренко О.А. від 16 липня 2010 року скасовано право власності ОСОБА_2 на 6/13 частин житлового будинку та 4/13 житлового будинку, що знаходиться у АДРЕСА_2 (т. 1, а.с.24).
На підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16 липня 2010 року виданого на підставі Рішення виконавчого комітету Фастівської міської ради від 21 травня 2010 року за № 94/8, за ОСОБА_2 зареєстровано право приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_2 про що видано Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно Комунального підприємства Київської обласної ради «Фастівське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 16 липня 2010 року за № 26734167 (т. 1, а.с.37-38).
Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 06 травня 2015 року, виданого державним нотаріусом Фастівської міської державної нотаріальної контори Бойко О.О., зареєстрованого в реєстрі за № 1-742, ОСОБА_1 успадкувала після смерті батька ОСОБА_5 , 7/13 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою АДРЕСА_2 . Вказане право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 37152804           06 травня 2015 року.
Відповідно до Акту комісійного обстеження домоволодіння АДРЕСА_2 по зверненню позивачки від 26.04.2017 року встановлено, що в належній частині ОСОБА_1 наявні сліди мешкання гризунів під підлогою та в кутах житлових кімнат, що впливає на умови проживання останньої. Як вбачається з висновку комісії, серед іншого було рекомендовано співвласникам будівлі домовитись про порядок володіння і користування майном, що є їхньою спільною власністю на підставі добросусідських відносин та здійснювати роботи щодо належного утримання будівлі в належному санітарному стані.
З урахуванням вищезазначеного, суд апеляційної інстанції, погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки доказів про порушення прав позивачки діями відповідачів суду не надано.
Доводи апеляційної скарги про те, що державним реєстратором Зоренко О.А., не виявилено помилку в заяві від 15.07.2010 року, а тому вважає її дії є порушенням вимог, встановленим Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002 року, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки в діях державного реєстратора, не вбачається ніяких самовільних, протиправних дій та порушення прав позивача при припиненні права власності відповідача.
Доводи апеляційної скарги про те, щоОСОБА_3 та ОСОБА_5 були співвласниками житлового будинку АДРЕСА_2 у відповідних частках 6/13 та 7/13 ., і відповідно до ст.317 ЦК України ОСОБА_2 мала отримати згоду від ОСОБА_5 не тільки на перебудову, а й на припинення права спільної часткової власності ОСОБА_2 на 6/13 частини житлового будинку, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки  ОСОБА_5 надав письмову згоду та дозвіл на переобладнання будинку з житлового на нежитловий. Крім того, дозвіл співвласника на відчуження майна, необхідний тільки в разі продажу частки відповідно до ст. 362 ЦК України. 
Доводи апеляційної скарги про те, щосуд першої інстанції не звернув уваги на положення Цивільного кодексу України, а також на Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002 року, суд апеляційної інстанції не приймає, оскільки позивачем не доведено, яке саме її право порушено при здійсненні припинення права власності відповідачем.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні,  не спростовують.
З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що майнові та житлові права позивача не було порушено відповідачами.
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог та вірно застосував до правовідносин, що виникли між сторонами положення ст. 317, 347, 361, 362 ЦК України.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд, 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12 березня 2020 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено «07» жовтня 2020 року.
 
Головуючий суддя	Л.П. Сушко    	
Судді	В.В. Гуль     Ю.О. Матвієнко