Дата документу 19.11.2020 Справа № 937/5326/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 937/5326/20 Головуючий у 1 інстанції Редько О.В. 
Провадження №22ц/807/3183/20             Суддя-доповідач: Поляков О.З.
       
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
19 листопада 2020 року м. Запоріжжя          
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого         Полякова О.З.
суддів:         Крилової О.В.
                                              Онищенка Е.А.
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 01 вересня 2020 року про визнання неподаною позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання вимоги недійсною,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання вимоги недійсною.
Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 31 липня 2020 року позовну заяву залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали. 
31 серпня 2020 року на виконання вимог ухвали Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 31 липня 2020 року, від ОСОБА_1 до суду надійшла уточнена позовна заява.
Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 01 вересня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто заявниці. 
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 01 вересня 2020 року, та направити матеріали справи до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Ухвалою Запорізького апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 23 жовтня 2020 року та призначено справу до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 2 ЦПК України.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
За приписами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскаржувана ухвала суду першої інстанції у цій справі входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України).
Відзивів від осіб, які беруть участь у справі, на вищезазначену апеляційну скаргу не надійшло. В силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до п. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно з п. 4 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
У відповідності до вимог ч.1, ч.2 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву (заяву) подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Згідно з ч.3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Вбачається, що залишаючи ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 31 липня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява ОСОБА_1 подана без додержання вимог, викладених у ст.ст. 175-177 ЦП України. Позивачу надано строк для усунення недоліків протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали. 
Зокрема, судом зазначено, що позивач вказала своє невірне місце проживання, не зазначила свій РНОКПП, номер та серію паспорта громадянина України, засоби зв`язку. Позивачем також не в повністю, як того вимагає ЦПК України, зазначені відомості щодо відповідача – ОСОБА_2 . Також, судом досліджено позовні вимоги позивача, та встановлено, що позовні вимоги зводяться лише до не згоди з ухваленим Мелітопольським міськрайонним судом рішенням від 17 листопада 2016 року. Крім цього, судом зазначено, що позивач, обґрунтовуючи позов, посилається на низку обставин та документів, однак до позовної заяви жодного доказу не надає, позивачем не зазначено чи вживала вона будь-які заходи досудового врегулювання спору. Окрім цього, ОСОБА_1 не сплачено судовий збір за звернення до суду з позовною заявою, та не зазначено підстав, передбачених діючим законодавством щодо звільнення від його сплати.
Копію ухвали Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 31 липня 2020 року ОСОБА_1 отримала 29 серпня 2020 року (а.с. 16).
31 серпня 2020 року, тобто в межах п`яти днів, з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху, ОСОБА_1 подала суду уточнену позовну заяву (а.с. 17-24).
В уточненій позовній заяві, ОСОБА_1 зазначає, що обставини, які виникли після ухвалення Мелітопольським міськрайонним судом рішенням від 17 листопада 2016 року рішення є підставою для пред`явлення її позовної заяви. ОСОБА_1 також зазначено, що нею не подано іншого позову до того самого відповідача з тих самих підстав та з тим самим предметом. Під час розгляду справи будуть надані додаткові докази, заявлені клопотання. Місце знаходження відповідача їй невідомо, заходів досудового врегулювання спору нею не вживалось. Посилаючись на вимоги Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року, якими визначено, що не допускається відмова у відкритті провадження у справі з мотивів недоведеності заявленої вимоги, відсутності доказів, пропуску позовної давності та інших не передбачених законом підстав, ОСОБА_1 , просила відкрити провадження за її позовною заявою. В якості додатку до уточненої позовної заяви позивачем долучено копію пенсійного посвідчення про встановлення їй другої групи інвалідності. 
Визнаючи неподаною та повертаючи позовну заяву заявниці, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не усунуті недоліки, зазначені в ухвалі судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 31 липня 2020 року.
З зазначеним висновком колегія суддів погодитись не може. Крім цього, слід зауважити, що судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не зазначено, які саме недоліки не були усунені позивачем. Так, консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його мотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).
Щодо недоліків позовної заяви, які наведені судом першої інстанції в ухвалі про залишення буз руху, слід зазначити наступне. 
Так, посилання суду на ненадання ОСОБА_1 до позовної заяви доказів, суперечать абз. 4 ч. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» відповідно якому, подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику. Зазначені судом підстави повернення позовної заяви є необґрунтованими, оскільки питання щодо витребування доказів вирішується судом вже під час розгляду справи по суті, а не під час вирішення питання про відкриття провадження.
Зазначаючи в якості недоліків позовної заяви те, що, позовні вимоги ОСОБА_1 зводяться до незгоди з рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 17 листопада 2016 року, судом першої інстанції залишено поза увагою, що відповідно до абз. 4 ч. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» суддя вправі відмовити у відкритті провадження у справі лише з підстав, передбачених законом. Не допускається відмова у відкритті провадження у справі з мотивів недоведеності заявленої вимоги, відсутності доказів, пропуску позовної давності та інших не передбачених законом підстав.
Отже, згідно норм законодавства України кожна особа наділена правом на звернення до суду за захистом своїх прав та свобод, а на суд, в свою чергу, покладено обов`язок повного та всебічного розгляду виниклих спорів, що можливо лише під час розгляду справи по суті, висновок судді першої інстанції про повернення заяви є помилковим. 
Висновки суду щодо відсутності у позовній заяві підстав для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору, є формальними, оскільки позивачем до позовної заяви долучено копію пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 , з якого вбачається, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи (а.с. 28).
Пунктом 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.
Колегія суддів також вважає необхідним зазначити, що загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).
Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини гарантії регламентовані статтею 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, там, де існують, апеляційні або касаційні суди, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення ЄСПЛ у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
Право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (Белле проти Франції, § 38). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (Белле проти Франції, § 36; Нун`єш Діаш проти Португалії).
Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії).
Отже, відмова у прийнятті до розгляду позовної заяви з формальних підстав матиме наслідком порушення права особи на справедливий судовий розгляд, гарантоване параграфом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про повернення заяви передчасним, такими, що не відповідає процесуальним вимогам та суперечить принципу доступності до судового захисту, тому згідно вимог ст.379 ЦПК України ухвалу слід скасувати та направити матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до суду першої інстанції для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 7 ч. 13, 367, 369 ч. 1, 379, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 01 вересня 2020 року про повернення позовної заяви - скасувати, справу направити до суду першої інстанціїдля продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 19 листопада 2020 року.

Головуючий:

Судді: