Дата документу 10.11.2020 Справа № 322/662/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний №322/662/19        Головуючий у 1 інстанції: Шиш А.Б.
Провадження № 22-ц/807/3229/20        Суддя-доповідач: Поляков О.З.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 листопада 2020 року        м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого:        Полякова О.З.,
суддів:        Крилової О.В.,
       Бєлки В.Ю.
при секретарі: Базикіній С.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 03 серпня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна об`єктом спільної власності подружжя та поділ майна, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3 про встановлення факту окремого проживання та визнання майна особистою власністю,-

В С Т А Н О В И Л А:        

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна об`єктом спільної власності подружжя та поділ майна. Разом з позовної заявою, ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову. 
Ухвалою Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 11 червня 2019 року задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову. 
У липні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3 про встановлення факту окремого проживання та визнання майна особистою власністю. 
Ухвалою Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 03 серпня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна об`єктом спільної власності подружжя та поділ майна, залишено без розгляду. Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 11 червня 2019 року.
Залишаючи позов ОСОБА_1 без розгляду, суд першої інстанції керувався приписами п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України, виходячи з того, що належним чином повідомлений позивач повторно у судове засідання не з`явився, про причину неявки суду не повідомив. 
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати ухвалу Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 03 серпня 2020 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що судове засідання за клопотанням представника скаржниці - ОСОБА_4 було призначене на 25 червня 2020 року в режимі відеоконференції з Корольовським районним судом м. Житомира. Проте, 24 червня 2020 року у Корольовському районному суду м. Житомира ОСОБА_4 було повідомлено про те, що ухвала Новомиколаївського районного суду Запорізької області про проведення судового засідання в режимі відео конференції до них не надходила. Крім того, з телефонної розмови з працівником Новомиколаївського районного суду Запорізької області скаржниці стало відомо, що ОСОБА_2 подав заяву про відкладення судового засідання у зв`язку з його хворобою та перебуванням на стаціонарному лікуванні. Враховуючи наведене, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 25 червня 2020 року не з`явилась до Корольовського районного суду м. Житомира. Наступне судове засідання, призначене на 09 липня 2020 року було відкладено із неналежною якістю відеоконференцзв`язку на 03 серпня 2020 року. Проте, у зв`язку з тим, що 29 липня 2020 року в зоні ООС на Сході України загинув близький родич представника скаржниці - ОСОБА_4 остання терміново виїхала до іншого міста для організації поховання, та направила на електрону адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи. За таких обставин, неявка в судове засідання 03 серпня 2020 відбулась з поважним причин. Крім того, в даному випадку відсутня повторна неявка позивача, що є умовою для застосування ч. 5 ст. 223 ЦПК України. Також ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилається на те, що в оскаржуваній ухвалі зазначено, про можливість її оскарження до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів лише в частині скасування заходів забезпечення позову. Посилання суду на те, що в іншій частині ухвала окремому оскарженню від рішення суду не підлягає, ОСОБА_1 вважає позбавленням її права доступу до суду. 
У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_5 просить залишити ухвалу Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 03 серпня 2020 року без змін, а скаргу без задоволення. Зазначає, що особисто позивач, будучі у встановленому порядку повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила. Затягування процесу за її ж позовом є зловживанням своїми процесуальними правами. Крім того, правове значення в даному випадку має лише належне повідомлення позивача про місце та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року (справа № 310/12817/13, провадження № 61-36375св18).
02 листопада 2020 року від ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення, в яких зазначено, що вона не прибула у судове засідання 03 серпня 2020 року через подання її представником заяви про відкладення справи, та погіршення стану здоров`я матері скаржниці. 
06 листопада 2020 року від ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_5 надійшли заперечення, в яких зазначається, що відсутність ухвали про проведення судового засідання в режимі відео конференції не може вважатися поважною причиною неявки в судове засідання. 
09 листопада 2020 року від ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_4 надійшли додаткові пояснення, в яких зазначено, що вона звернулась зі скаргою до голови Корольовського районного суду м. Житомира. На скаргу було надано відповідь, з якої вбачається, що ухвала Новомиколаївського районного суду Запорізької області про проведення судового засідання в режимі відеоконференції працівниками канцелярії була передана судді без попередньої реєстрації. Вказане призвело до повідомлення ОСОБА_4 24 червня 2020 року про те, що ухвала до Корольовського районного суду м. Житомира не надходила. 
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню. 
За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржувана ухвала суду зазначеним вимогам не відповідає, з огляду на таке.
Так, залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду, суд першої інстанції виходив з повторної неявки в судове засідання позивача, а також не подання нею заяви про розгляд справи у її відсутність.
Проте, такий висновок суду є передчасним, оскільки не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, з огляду на таке.
Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання майна об`єктом спільної власності подружжя та поділ майна, звернулась 31 травня 2019 року (т. 1 а.с. 39).
Разом з позовною заявою, ОСОБА_1 подала до суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову.
Ухвалами Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 11 червня 2019 року відкрито провадження по справі, призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження, та задоволено заяву про забезпечення позову. 
01 липня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3 про встановлення факту окремого проживання та визнання майна особистою власністю. 
Ухвалою Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 05 серпня 2019 року прийнято до розгляду зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту окремого проживання та визнання майна особистою власністю, об`єднано його в одне провадження із позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна об`єктом спільної власності подружжя та поділ майна. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 138).
Ухвалою Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 10 червня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу у відкритому судовому засіданні на 25 червня 2020 року (т. 2 а.с. 43). 
Ухвалою Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 15 червня 2020 року задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_4 про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції. Забезпечення проведення судового засідання, призначеного до розгляду на 25 червня 2020 року о 09 год. в режимі відеоконференції доручено Корольовському районному суду м. Житомира.
23 червня 2020 року від ОСОБА_2 надійшла зава про відкладення розгляду справу у зв`язку з його перебуванням на стаціонарному лікуванні (т. 2 а.с. 87).
Також, 24 червня 2020 року від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 до суду надійшла заява про відкладення розгляду справу, яка мотивована тим, що позивач та її представник не зможуть прийняти участь у судовому засіданні, оскільки ухвала Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 15 червня 2020 року до Корольовського районного суду м. Житомира станом на 24 червня 2020 року не надходила (т. 2 а.с. 88-89). 
З протоколу судового засідання від 25 червня 2020 року вбачається, що розгляд справи було відкладено на 09 липня 2020 року на 09 год. у зв`язку з неявкою сторін (т. 2 а.с. 92). 
Ухвалою Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 25 червня 2020 року забезпечення проведення судового засідання, призначеного до розгляду на 09 липня 2020 року о 09 год. в режимі відеконференції доручено Корольовському районному суду м. Житомира (т. 2 а.с. 93).
З протоколу судового засідання від 09 липня 2020 року вбачається, що розгляду справи було відкладено на 03 серпня 2020 року на 09 год. у зв`язку з неналежною якістю відеозв`язку (т. 2 а.с. 114-116). При цьому, встановлено, що ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 приймали участь у судовому засіданні 09 липня 2020 року. 
29 липня 2020 року від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке пов`язане з перебуванням представника на похованні близького родича (т. 2 а.с. 178). 
Ухвалою Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 03 серпня 2020 року позов ОСОБА_1 залишено без розгляду у зв`язку з її повторною неявкою у судове засідання. 
Залишення заяви без розгляду - це форма закінчення справи без ухвалення рішення, яка застосовується, як правило, у зв`язку з порушенням заінтересованими особами умов реалізації права на звернення до суду і не перешкоджає повторному зверненню до суду з таким же позовом. Заява залишається без розгляду за наявності точно встановлених в законі обставин, які свідчать про недодержання умов реалізації права на звернення до суду за захистом і можливість застосування яких не втрачена, та при повторній неявці сторін.          
Вичерпний перелік підстав залишення заяви без розгляду наведений у ст. 257 ЦПК України.
Відповідно до п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
Частиною 5 ст. 223 ЦПК України встановлено, що у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.
Умовою для застосування п. 3 ч. 1 ст. 257 та ч. 5 ст. 223 ЦПК України є повторність (двічі поспіль) неявки в судове засідання позивача, повідомленого належним чином про час і місце судового розгляду.
Отже, статті 223 та 257 ЦПК України встановлюють, що суд вправі залишити позов без розгляду лише у випадку, якщо позивач повторно не з`явився в судове засідання. Термін "повторно" в розумінні зазначених норм процесуального закону, означає, що одна подія слідує за іншою та не розривається іншими однопредметними подіями. Тому тільки якщо двічі поспіль позивач був належним чином повідомлений про розгляд справи та двічі поспіль не з`явився в судове засідання суд вправі залишити позов без розгляду.
Виходячи з аналізу змісту наведених норм, правом на залишення заяви без розгляду суд наділений лише за сукупності певних установлених законом умов: належного повідомлення позивача про час та місце судового засідання; повторної неявки позивача в судове засідання, яка в такому разі визнається як друга поспіль неявка; ненадходження від позивача клопотання про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення перешкоджає розгляду справи.
За таких обставин, з урахуванням участі ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_4 у судовому засіданні 09 липня 2020 року, підстави для постановлення оскаржуваної ухвали від 03 серпня 2020 року були відсутні, оскільки відсутня повторна неявка позивача (двічі поспіль) у судове засідання.
Таким чином, за відсутності ознак повторності неявки позивача та його представника у судове засідання, суд першої інстанції не вправі був залишати позовну заяву без розгляду з підстав передбачених п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.
На дані обставини місцевий суд уваги не звернув, що призвело до постановлення помилкової ухвали про залишення позовної заяви без розгляду.
Також, матеріали справи не містять доказів, що судом вирішувалося питання про обов`язкову участь позивача у розгляді справи, у зв`язку з тим, що його неявка перешкоджає розгляду справи. Крім цього, судом в оскаржуваній ухвалі не наведено мотивування неможливості розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 .
За таких обставин, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції не було жодних підстав для залишення без розгляду позовної заяви в зв`язку з повторною неявкою без поважних причин позивача, а тому вказана ухвала суду не може залишатися в силі і на підставі ст. 374 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Отже, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на наступне.
Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (Perez de Rada Cavanilles v. Spain (Перес де Рада Каванилес проти Іспанії); Beles and others v. the Czech Republic (Белеш та інші проти Чеської Республіки; RTBF v. Belgium (RTBF проти Бельгії).
Право на доступ до суду не є абсолютним і може бути обмежено рішеннями суду. Однак, застосовані обмеження не можуть обмежувати чи зменшувати право доступу до суду таким чином або до такої міри, що порушується сама сутність права. Більш того, обмеження не входить у сферу застосування статті 6 § 1, якщо не переслідує «законну мету» і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою», якщо доступ до суду обмежений законом чи практикою суду (Ashingdane v. the United Kingdom (Ашинґдейн проти Сполученого Королівства).
Суд досліджує, чи впливає таке обмеження на сутність права, а саме, чи переслідує обмеження законну мету і чи забезпечується при цьому належне пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою (Ашинґдейн проти Сполученого Королівства).
З огляду на наведене, з метою уникнення порушення ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, апеляційний суд вважає, що надмірний формалізм у вказаній справі, з урахуванням предмету спору, може позбавити заявника права на належний захист його прав та інтересів.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає висновки суду про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України передчасними, оскаржена ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права і перешкоджає подальшому провадженню, тому підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження її розгляду відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 376, 379, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити. 
Ухвалу Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 03 серпня 2020 року по цій справі - скасувати, справу направити для продовження розгляду по суті до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови. 
Повна постанова складена 16 листопада 2020 року.

Головуючий:

Судді: