Номер провадження: 22-ц/813/7665/20 
Номер справи місцевого суду: 496/2409/18
Головуючий у першій інстанції Буран В.М.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.11.2020 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів: Сегеди С.М., Гірняк Л.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на додаткове рішення Біляївського районного суду Одеської області від 23 березня 2020року, постановленого під головуванням судді Буран В.М., -
в с т а н о в и в:
У червні 2018року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, в якому просив стягнути з відповідачки половину вартості спільного автомобіля марки МАЗ 5337 АВТОКРАН ДО 10-20Т-С, 1993 року випуску та судові витрати.
В обґрунтування вимог позивач зазначив, що 22.11.2003 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, під час якого за спільні кошти подружжя було придбано автомобіль марки МАЗ 5337 АВТОКРАН ДО 10-20Т-С, 1993 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 та зареєстровано на ОСОБА_1 , так як згоди щодо поділу майна між подружжям досягнуто не було, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 10 березня 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1  про поділ спільного майна подружжя задоволений.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 254 096,50 грн., що відповідає 1/2 частині вартості спільного автомобіля марки МАЗ 5337 АВТОКРАН ДО 10-20Т-С, 1993 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1057,20 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1836,16 грн.
16 березня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просив стягнути з ОСОБА_1 витрати, пов`язані з оплатою послуг за проведення судової автотоварознавчої експертизи у розмірі 2200 грн., оскільки судом під час ухвалення рішення не в повній мірі було вирішено питання про судові витрати, зокрема з відповідачки на його користь не стягнуто витрати, пов`язані з проведенням експертизи, що не узгоджується зі змістом позовних вимог.
Додатковим рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 23 березня 2020 року заява про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя задоволена.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати пов`язані з оплатою послуг за проведення судової автотоварознавчої експертизи у розмірі 2200 грн.
Не погоджуючись з додатковим рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить додаткове рішення скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначила, що суд першої інстанції невірно розподілив судові витрати.
Відзиву до суду надано не було.
Колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 10 березня 2020 року також була подана апеляційна скарга (а.с. 157-163).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.08.2020 року, апеляційна скарга ОСОБА_1 залишена без руху, та надано строк, протягом 10 днів з моменту вручення ухвали, усунути недоліки, а саме сплатити судовий збір, яка була отримана ОСОБА_1 20.08.2020 року (а.с. 183).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року апеляційна скарга ОСОБА_1 визнана неподаною та повернута апелянту, у зв`язку з невиконанням ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху, а саме несплатою судового збору.
Тобто, ОСОБА_1 , зазначивши в апеляційній скарзі, що оскаржуване рішення суду порушило її права, однак не скористалась своїм процесуальним правом на розгляд апеляційної скарги на рішення суду та не усунула недоліки апеляційної скарги, апеляційний суд був позбавлений можливості переглянути справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 10 березня 2020року.
У зв`язку з чим, рішення суду від 10 березня 2020року апеляційним судом не переглядалося.
У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За правилами п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.
Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість додаткового рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно  до ст.  375ЦПК України,  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, в якому просив стягнути з відповідачки половину вартості спільного автомобіля марки МАЗ 5337 АВТОКРАН ДО 10-20Т-С, 1993 року випуску, судовий збір та витрати пов`язані з оплатою послуг за проведення експертизи.
Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 10 березня 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1  про поділ спільного майна подружжя задоволений.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 254 096, 50 грн., що відповідає 1/2 частині вартості спільного автомобіля марки МАЗ 5337 АВТОКРАН ДО 10-20Т-С, 1993 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , також стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1057,20 грн.
Після ухвалення судового рішення, ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просив стягнути з ОСОБА_1 витрати, пов`язані з оплатою послуг за проведення судової автотоварознавчої експертизи у розмірі 2200 грн., оскільки судом під час ухвалення рішення не в повній мірі було вирішено питання про судові витрати, зокрема з відповідачки на його користь не стягнуто витрати, пов`язані з проведенням експертизи, що не узгоджується зі змістом позовних вимог.
Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення та стягуючи судові витрати пов`язані з оплатою послуг за проведення судової автотоварознавчої експертизи у розмірі 2200 грн., суд першої інстанції виходив з того, що при оголошенні вступної та резолютивної частини рішення, не було вирішено питання про відшкодування судових витрат,
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються в тому числі з витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких також належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
Як вбачається з матеріалів справи,  ОСОБА_2  звернувся до суду з позовом, в якому просив крім половини вартості спільного автомобіля стягнути з відповідача судовий збір та витрати пов`язані з оплатою послуг за проведення експертизи.
Рішенням суду стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1057,20 грн.
Проте, не було вирішено питання про судові витрати за проведення експертизи.
Висновки суду про те, що при ухваленні рішення не було вирішено питання про відшкодування на користь ОСОБА_2 понесених судових витрат на проведення судової автотоварознавчої експертизи, у зв`язку з чим є необхідність в ухваленні додаткового рішення стосовно не вирішених судових витрат відповідають вимогам закону та обставинам справи.
Оскільки, ОСОБА_2 до заяви про ухвалення додаткового рішення на підтвердження сплати витрат пов`язаних з оплатою послуг за проведення експертизи надав оригінал квитанції, з якої вбачається, що ціна проведеної експертизи склала 2200 грн., суд на законних підставахстягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, пов`язані з оплатою послуг за проведення судової автотоварознавчої експертизи у розмірі 2200 грн. за доведеністю вимог заяви та на підставі наданих доказів.
З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.
Доводи апеляційної скарги  ОСОБА_1 про те, що судом невірно розподілено судові витрати, колегія суддів вважає безпідставними, оскількивони спростовуються матеріалами справи тане вказують на порушення судом норм матеріального, процесуального права та на незаконність судового рішення, та доказів на спростування доводів заяви ОСОБА_2 до суду надано не було.
За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).
При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннямич.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. 
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, судове рішеннявідповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів у справі.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.
Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.
З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Керуючись ст.ст.368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Додаткове рішення Біляївського районного суду Одеської області від 23 березня 2020року – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 19 листопада 2020 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Л.А. Гірняк