Ухвала
 
07 грудня 2020 року
 
м. Київ
 
справа № 761/44150/16-ц 
 
провадження № 61-13021ск20
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Черняк Ю. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 вересня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» про стягнення коштів,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» про стягнення коштів.
 
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 20 вересня 2018  року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 30 липня 2020 року, позовні вимоги ОСОБА_1 залишені без задоволення.
 
31 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 вересня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 липня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення і направити справу на повторний розгляд до Шевченківського районного суду міста Києва. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 18 вересня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 вересня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 липня 2020 року залишено без руху для зазначення в касаційній скарзі обов`язкових підстав касаційного оскарження.
 
У жовтні 2020 року до суду на виконання вказаної ухвали надійшли матеріали для усунення недоліків касаційної скарги, зокрема, уточнена касаційна скарга, в якій заявник лише узагальнено посилається на пункт 1 та пункт 3  частини третьої статті 411 ЦПК України.
 
Крім того, посилаючись у заяві про усунення недоліків касаційної скарги також на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, заявник не вказує, які саме висновки Верховного Суду не були застосовані судами першої та апеляційної інстанцій під час ухвалення оскаржуваних судових рішень. 
 
Таким чином, заявником так і не було обґрунтовано зазначено обов`язкові підстави касаційного оскарження судових рішень, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України. 
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, узгоджуються із положеннями Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Відповідно до Рекомендації № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року рекомендовано державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключають з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягнення таких цілей.
 
Наведене повністю узгоджується з правовими позиціями, сформованими Європейським судом з прав людини у справах Levages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії), згідно з якими умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
 
Згідно із частиною третьою статті 185, частиною другою статті 393 ЦПК України, у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявникові.
 
Враховуючи викладене, невиконання вимог суду про усунення недоліків касаційної скарги перешкоджає суду касаційної інстанції вирішити питання про відкриття касаційного провадження, а тому касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає поверненню.
 
Керуючись статтями 392, 393 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 вересня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» про стягнення коштів повернути заявнику.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                            Ю. В. Черняк