ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 року 
м. Київ

Справа №  910/12370/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Селіваненка В.П. (головуючий), Булгакової І.В. і Львова Б.Ю., 
за участю секретаря судового засідання Хахуди О.В.,

представників учасників справи:
позивача - акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" - Кириленка О.П.,
відповідача  - товариства з обмеженою відповідальністю "Центросервіс" -  Ващенко М.С.,

розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" (далі - АТ "ДАТ "Чорноморнафтогаз", позивач)
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 25.06.2020 (головуючий суддя - Поляк О.І., судді Кропивна Л.В. і Калатай Н.Ф.)
зі справи № 910/12370/19 
за позовом АТ "ДАТ "Чорноморнафтогаз"
до товариства з обмеженою відповідальністю "Центросервіс" (далі - ТОВ "Центросервіс", відповідач)
про визнання правочинів недійсними.

РУХ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог 
1. Позов було подано про визнання недійсним договору від 14.11.2013 №1009             (далі - Договір № 1009), угоди про припинення зобов`язань від 09.12.2013 №1051 (далі - Угода № 1051), договору позики від 16.07.2013 №746 (далі - Договір    № 746).
2. Позов обґрунтовано, з посиланням на частину другу статті 4, статтю 5, частину четверту статті 10 Закону України "Про здійснення державних закупівель" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), невідповідністю оспорюваних правочинів законодавству України. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції 
3. Рішенням господарського суду міста Києва від 15.01.2020 (суддя             Карабань Я.А.) у задоволенні позову відмовлено.

4. Рішення мотивовано пропущенням позивачем позовної давності. 
5. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 25.06.2020: апеляційну скаргу ТОВ      "Центросервіс" задоволено частково; змінено мотивувальну частину рішення місцевого господарського суду з даної справи із залишенням у силі його резолютивної частини та з викладенням його мотивувальної частини в редакції постанови апеляційної інстанції;  у задоволенні апеляційної скарги АТ "ДАТ "Чорноморнафтогаз" відмовлено; стягнуто з АТ "ДАТ "Чорноморнафтогаз"  на користь ТОВ "Центросервіс" 8 644,50 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.
6. Постанову мотивовано відсутністю підстав для задоволення позовних вимог про визнання оспорюваних правочинів недійсними з підстав, викладених у позовній заяві і, відповідно, й відсутністю підстав для застосування до спірних правовідносин позовної давності. 

Короткий зміст вимог касаційної скарги 

7. У касаційній скарзі до Верховного Суду АТ "ДАТ "Чорноморнафтогаз"  просить оскаржувану постанову апеляційної інстанції зі справи скасувати та направити останню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, а також стягнути з ТОВ "Центросервіс" витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

8. В оскаржуваному судовому рішенні суд апеляційної інстанції:
- застосував норми права, визначені частиною п`ятою статті 72 Закону України "Про акціонерні товариства" від 17.09.2008 № 514-VI та статтю 266 Господарського кодексу України без урахування висновків щодо застосування цієї норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду; 

- застосував норми права, визначені статтею 228, частиною другою статті 1166 Цивільного кодексу України, без врахування висновків щодо застосування цієї норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду;

- застосував норми права, визначені пунктом 2 Порядку погодження залученої державними підприємствами, у тому числі господарськими товариствами (крім банків), у статутному капіталі яких 50 та більше відсотків акцій (часток, паїв) належить державі, кредитів (позик), надання гарантій або поруки за такими зобов`язаннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.2011 № 809, без урахування висновків щодо застосування цієї норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду;

- застосував норми права, визначені статтею 601 Цивільного кодексу України, без урахування висновків щодо застосування цієї норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду; 

- застосував норму права, визначену статтею 75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), без урахування висновків щодо застосування цієї норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду; 

- застосував норму права, визначену частиною другою статті 4 Закону України "Про здійснення державних закупівель" від 01.06.2010 № 2289 - VI, без урахування висновків щодо застосування цієї норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Вищого господарського суду України, в умовах відсутності висновків Верховного Суду щодо питання застосування цієї норми права. 

Доводи відповідача

9. У відзиві на касаційну скаргу ТОВ "Центросервіс": зазначає, що судові рішення, на які посилається позивач у касаційній скарзі, не є подібними до правовідносин, що розглядаються у даній справі № 910/12370/19; заперечує проти доводів касаційної скарги і вважає їх надуманими та такими, що не підкріплені нормами матеріального права; вказує, що вичерпний перелік підстав, з яких суд касаційної інстанції направляє справу на новий розгляд, викладені у статті 310 ГПК України, однак позивач не навів та не довів наявність підстав для направлення справи на новий розгляд; просить касаційну скаргу АТ "ДАТ "Чорноморнафтогаз" залишити без задоволення, а постанову Північного апеляційного господарського суду від 25.06.2020 - без змін.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

10. Судом першої інстанції у розгляді справи з`ясовано й зазначено, зокрема, таке.
10.1.  Відповідачем  як позикодавцем  і позивачем  як позичальником  було укладено Договір № 746, за умовами якого позикодавець передає у власність позичальника продукцію відповідної кількості, якості та вартості, відповідно до специфікації №1 (додаток №1) до даного договору, а позичальник зобов`язується повернути по закінченні терміну позики позикодавцеві таку ж кількість продукції відповідної якості, вартість продукції, - 3 366 000  грн., у тому числі ПДВ - 561 000 грн.
10.2. Також  у 2013 році позивачем здійснено закупівлю товарів, робіт і послуг відповідно до Закону України "Про здійснення державних закупівель" від 01.06.2010 №2289-VI. 
За результатами закупівлі  відповідачем  як постачальником і позивачем  як покупцем  укладено Договір №1009, за умовами якого постачальник зобов`язується передати (поставити) у визначений термін у власність покупця товар згідно із специфікацією №1 (додаток №1), а покупець зобов`язується прийняти  товар і оплатити його.
10.3. Відповідачем як стороною-1 і позивачем як стороною-2  укладено, крім того,  Угоду №1051, за змістом якої, зокрема, з моменту підписання її вважаються припиненими зобов`язання сторін за Договором № 746 в обсязі, зазначеному в пункті 1 цієї угоди.
10.4. Суд, з`ясувавши обґрунтованість вимог позивача, щодо визнання недійсними Договорів  №№ 746 і 1009 та Угоди № 1051, констатував: 
- відповідачем було заявлено клопотання про застосування позовної давності, оскільки оспорювані договори були укладені ще у 2013 році, а позивачем не надано доказів поважності пропуску позовної давності у зверненні до суду з вимогою про визнання їх недійсними;
- оспорювані договори укладені позивачем і відповідачем у 2013 році, а позивач звернувся до суду з позовом у даній справі лише у вересні 2019 року, тобто після закінчення позовної давності, за відсутності доказів поважності її пропуску.
11. Судом апеляційної інстанції додатково з`ясовано й зазначено, зокрема, таке. 
11.1.  Підстави для визнання недійсним Договору № 1009 відповідно до частини першої статті 227 Цивільного кодексу України - відсутні. 
11.2. Оскаржуваний Договір №746 є таким, що укладений без порушень вимог законодавства у сфері державних закупівель, а також спрямований на настання правових наслідків за результатами його укладення; підстави для визнання його недійсним - відсутні. 
11.3. Доводи позивача про недійсність Угоди № 1051 не прийняті судом, оскільки взаємозалік зобов`язань сторін  згідно з нею здійснений сторонами шляхом оформлення угодою власного волевиявлення до зарахування таких вимог у вигляді укладання двостороннього правочину, тобто у момент укладання Угоди   № 1051  кожна зі сторін визначилась з існуванням зустрічних зобов`язань, їх однорідністю та строковістю. Зустрічний залік вимог здійснено відповідно до вимог статті 601 Цивільного кодексу України. 
11.4. З позовом у справі  ПАТ "ДАТ "Чорноморнафтогаз" звернулось зі спливом 6 років після укладення відповідних договорів, - після того, як сторони прийняли їх до виконання: поставка продукції (метанолу) здійснена, позивачем продукцію за договором отримано, розрахунки частково проведені; крім того, наявне рішення господарського суду міста Києва від 11.12.2017  у справі №910/5380/16 про стягнення з позивача на користь відповідача суми заборгованості за Договором №1009 у розмірі      628 081,60 грн. 
ДЖЕРЕЛА ПРАВА

12. Цивільний кодекс України:

частини перша статті 215:
- підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу;

частини перша-третя, п`ята, шоста статті 203:
- зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам;
- особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;
- волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;
- правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним;
- правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей;

13. ГПК України:

частина перша статті 300:

- переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права;

стаття 310:

- судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: 1) справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави його відводу обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою; 3) судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; 4) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; 5) справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; 6) судове рішення ухвалено з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; 7) виключено; 8) суд прийняв рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі (частина перша); 

- підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу; або 2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або 3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або 4) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (частина третя);

- справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта);

- підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі (частина шоста). 

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

14. Суд апеляційної інстанції, повно і всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх поданими сторонами доказами, яким надав необхідну оцінку, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, дійшов висновку про відсутність визначених статтями 203, 215 Цивільного кодексу України підстав для визнання недійсними Договору № 1009, Угоди № 1051 та Договору № 746.

Доводи (аргументи) касаційної скарги даного висновку не спростовують.

15. Верховний Суд зазначає, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.09.2017 у справі № 910/3040/16.

При цьому під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, слід розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.

Щодо визначення подібності правовідносин Верховний Суд звертається до правової позиції, викладеної у мотивувальних частинах постанов (ухвал) Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2018 у справі № 305/1180/15-ц (абзац вісімнадцятий), від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16 (пункт 5.5), від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11 (абзац двадцятий), від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц (абзац вісімнадцятий), від 28.04.2020 у справі № 554/6777/17, від 16.09.2020 у справі № 450/1726/16-ц.

16. Звертаючись з касаційною скаргою та обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження судових рішень зі справи, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник посилався на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених, зокрема, у постановах Верховного Суду від 14.08.2018 у справі                           № 910/15151/17, від 20.03.2019 у справі № 922/1391/18, від 31.05.2018 у справі                 № 911/639/17, від 13.02.2018 у справі № 910/1421/16, від 15.02.2018 у справі                 № 911/1023/17, від 17.04.2018 у справі № 910/1424/16, від 25.10.2019 у справі                 № 911/1107/18, від 14.02.2018 у справі № 686/10520/15-ц, від 14.06.2018 у справі               № 910/6271/17, від 04.04.2018 у справі № 910/14326/17, від 29.03.2018 у справі                 № 910/6986/17, від 08.08.2019 у справі № 922/2013/18.
За результатами розгляду матеріалів касаційної скарги встановлено, що посилання скаржника в касаційній скарзі на дані постанови Верховного Суду в інших справах не можуть бути взяті до уваги, оскільки:
- у справі № 910/15151/17 предметом спору є один правочин, а не декілька, як у даній справі № 910/12370/19. Правочин вартістю 1 458 600 грн. не є ані значним, ані таким, що потребує згоди правління АТ "ДАТ "Чорноморнафтогаз";
- у справі № 922/1391/18 розглядалося питання порушення інтересів держави внаслідок продажу вугілля за цінами нижче ринкових; предметом оспорюваних договорів була поставка позивачу метанолу, ціна на який не є предметом державного регулювання;
- у справі  № 911/639/17 предметом спору є  договір про спільну діяльність, укладений АТ "ДАТ "Чорноморнафтогаз" з приватним акціонерним товариством "Пласт", у якому внесок АТ "ДАТ "Чорноморнафтогаз" полягав у передачі у спільну діяльність державного майна - газових родовищ, що вимагало надання згоди ПАТ "НАК "Нафтогаз України". У даній справі № 910/12370/19 предметом спірного договору є поставка метанолу, який перебуває у приватній власності, між двома суб`єктами господарювання, на суму 1 458 600 грн., що є меншим, ніж ліміт вартості правочину, на який потрібне додаткове погодження;
-  у справі № 910/1421/16 предметом розгляду є постачання електричної енергії і питання застосування Закону України "Про електроенергетику";
- у постанові від 17.04.2018 у справі № 910/1424/16 розглядалося питання дотримання Закону України "Про електроенергетику";
- у справі  № 911/1023/17 предметом є визнання недійсним договору оренди нерухомого майна, укладеного між Національним університетом державної податкової (фіскальної) служби України і    Ірпінською фінансово-юридичною академією у формі товариства з обмеженою відповідальністю, та стягнення з останнього  грошових коштів;
- у справі № 686/10520/15-ц вирішувався спір про стягнення збитків, завданих залиттям приміщення поверхом нижче;
- у справі № 911/1107/18 предметом спору було визнання недійсним договору оренди, укладеного Національним університетом державної податкової (фіскальної) служби України, правонаступником якого є  університет Державної фіскальної служби України, та товариством з обмеженою відповідальністю "Міжрегіональна фінансово-юридична академія", правонаступником якого є  Ірпінська фінансово-юридична академія у формі товариства з обмеженою відповідальністю,  та стягнення з останнього у доход держави грошових коштів за договором оренди;
- постановою Верховного Суду від 14.06.2018 у справі № 910/6271/17 та  постановою від 29.03.2018 у справі № 910/6986/17 дані справи направлені  на новий розгляд до суду першої інстанції, що не означає остаточного вирішення відповідних справ, а, отже, й остаточного формування правового висновку Верховного Суду у таких справах та в судових рішеннях з них. Слід також зазначити, що за результатами нового розгляду цих справ фактично-доказова база в них може істотно змінитися, адже й сам новий розгляд став наслідком недостатнього дослідження в них судами обставин і доказів зі справ, а така зміна, у свою чергу, вплине на правові висновки в них;
- у постанові від 04.04.2018 у справі № 910/14326/17 зазначено, що "строк виконання зобов`язань зі сплати за відступлення такого права становить не пізніше 200 робочих днів з дати підписання договору шляхом емісії власних простих векселів, або акцептування переказних векселів, або векселями третіх осіб. Доказів настання строку виконання зобов`язання за цим договором сторонами не надано", а предметом спору були договори поворотної фінансової допомоги. У даній справі № 910/12370/19 позивач отримав не гроші, а товар (метанол) і на момент підписання угоди про зарахування зустрічних вимог строк повернення метанолу настав;
- у постанові від 08.08.2019 у справі № 922/2013/18 розглядалося питання інституту кредитування та поручительства між банківською установою та фінансовою спілкою, а у даній справі № 910/12370/19 предметом є  відносини між двома суб`єктами господарювання з приводу передачі товарної продукції. 

Тому правовідносини в зазначених скаржником справах, з одного боку, і в даній справі - з іншого не є подібними, а доводи скаржника про неврахування судом апеляційної інстанції відповідних висновків Верховного Суду не знаходять підтвердження.

17. Що ж до посилання скаржника на те, що на даний час відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права, а саме частини другої статті 4 Закону України "Про здійснення державних закупівель" (про заборону ділити предмет закупівлі на частини з метою уникнення проведення процедури відкритих торгів або застосування цього Закону), то Суд зазначає, що відсутні підстави для формування такого висновку у даній справі, оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що між сторонами укладено лише один договір поставки метанолу технічного на загальну суму 1 458 600 грн.

Укладення позивачем договору від 08.11.2013 №996, предметом якого є постачання ТОВ "Геоніка-Україна" метанолу технічного марки А ДСТУ 3057-95 (ГОСТ - 2222-95) у кількості 800 тонн на загальну суму 8  959 200 грн., не може розглядатися у взаємозв`язку з укладенням ним же Договору №1009, оскільки договори укладені з різними постачальниками товару, у різні дати, за різними процедурами закупівель, а документація з проведення закупівель затверджена різними рішеннями комітету конкурсних торгів ДАТ "Чорноморнафтогаз". Тому у суду відсутні підстави розглядати договори, укладені позивачем від 08.11.2013 №996 та від 14.11.2013 №1009, як єдиний договір.

18. Крім того, у Суду відсутні підстави для формування висновку у даній справі щодо питання застосування норми права, а саме частини четвертої статті 10 Закону України "Про здійснення державних закупівель", оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що дана норма до спірних правовідносин не застосовується, адже з урахуванням встановленого Національним банком України на 26.08.2013 курсу євро до гривні на рівні 1 064,9074 грн. за 100 євро вартість закупівель за спірним правочином не перевищує гривневий еквівалент 200 000 євро.

19. Як визначено частиною першою статті 300 ГПК України, суд касаційної інстанції, переглядаючи в касаційному порядку судові рішення, перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів і вимог касаційної скарги. 

Вимога касаційної скарги в даній справі полягає, як зазначалося (пункт 7 цієї постанови), зокрема у скасуванні постанови апеляційної інстанції зі справи та направленні справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 

При цьому скаржником не наведено й не обґрунтовано наявності жодної з підстав для передачі справи на новий розгляд у розумінні статті 310 ГПК України. У Касаційного господарського суду, в свою чергу, відсутні підстави для виходу за межі вимог касаційної скарги.

Що ж до посилань скаржника на положення пунктів 1,3 частини другої статті 287 ГПК України, то відповідні положення стосуються підстав касаційного оскарження судових рішень і не пов`язані безпосередньо з підставами передачі (направлення) справи на новий розгляд, визначеними згаданою статтею 310 цього Кодексу.

Суд у зв`язку з цим звертає увагу також на те, що:

- новий розгляд справи є, по суті, її переглядом, у даному разі - апеляційним; 

- перегляд справи не може і не повинен  здійснюватися лише "заради перегляду" як такого та/або тому, що заявник касаційної скарги не згоден із судовим рішенням; такий перегляд повинен мати вагомі і поважні причини (підстави), а саме - ті, що визначені у наведених нормах статті 310 ГПК України; 

- протилежне суперечило б таким основним засадам (принципам) господарського судочинства, як верховенство права, рівність усіх учасників процесу перед законом і судом, неприпустимість зловживання процесуальними правами і обов`язковість судового рішення (частина третя статті 11 названого Кодексу).  

Поряд з тим, як відзначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 19.02.2009 у справі "Христов проти України" (заява № 24465/14), право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід тлумачити в контексті преамбули цієї Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права, одним з основоположних аспектів якого є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхні рішення, що набрали законної сили, не може ставитися під сумнів (див. також справу "Брумареску проти Румунії, заява № 28342/95). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (справа "Рябих проти Росії", заява № 52854/99), існування яких скаржником не зазначено й не обґрунтовано.

Відповідна практика Європейського суду з прав людини застосовується Касаційним господарським судом на підставі статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", згідно з якою суди застосовують названу Конвенцію та відповідну практику як джерело права.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

20. За таких обставин касаційна інстанція вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційної інстанції - без змін за відсутності визначених процесуальним законом підстав для її скасування.

Судові витрати

21. Понесені позивачем у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції судові витрати покладаються на позивача, оскільки касаційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись статтями 129, 300, 308, 309, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Касаційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" залишити без задоволення, а постанову Північного апеляційного господарського суду від 25.06.2020 у справі  № 910/12370/19  - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                       В. Селіваненко 

Суддя                                                                                                        І. Булгакова

Суддя                                                                                                                         Б. Львов