ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2020 року	Львів	Справа № 380/2182/20 пров. № А/857/11139/20	

 Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді -                                       Носа С. П.,
суддів -                                                            Кухтея Р. В., Шевчук С. М.;
за участю секретаря судового засідання -   Гром І. І.;
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну ОСОБА_2 на рішення  Львівського окружного адміністративного суду  від 11 серпня 2020 року  у справі № 380/2182/20 (головуючий суддя Крутько О. В., м. Львів, час оголошення рішення суду - 10:21 год, повне судове рішення складено 19 серпня 2020 року) за позовом ОСОБА_2 до Державного кадастрового реєстратора відділу у Миколаївському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області Лиса Тараса Єгоровича, Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Берездівецька сільська рада Миколаївського району Львівської області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити дії,-

                                                        ВСТАНОВИВ:

16березня 2020 року Львівським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну ОСОБА_5 до Державного кадастрового реєстратора відділу у Миколаївському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області Лиса Тараса Єгоровича, Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання протиправною відмови Державного кадастрового реєстратора відділу у Миколаївському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру тазобов`язання Державного кадастрового реєстратора відділу у Миколаївському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області внести відомості (зміни до них) до Державного земельного кадастру на підставі заяви ОСОБА_2 , зареєстрованої 12.02.2020 за номером 373174.
Протокольною ухвалою від 11.06.2020 Львівським окружним адміністративним судом залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Берездівецьку сільську раду Миколаївського району Львівської області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що Державним кадастровим реєстратором відділу у Миколаївському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області Лисом Т. Є. протиправно відмовлено в прийнятті заяви ОСОБА_2 про внесення відомостей (змін до них)до Державного земельного кадастру, адже позивачкою надано повний пакет документів, необхідних для внесення змін до Державного земельного кадастру. Посилання Державного кадастрового реєстратора на не погодження власниками суміжних земельних ділянок меж земельної ділянки як на підставу відмови в прийнятті заяви ОСОБА_2 є безпідставним, адже за умови відповідності поданоїтехнічної документації вимогам земельного законодавства України в кадастрового реєстратора виникає обов`язок прийняти заяву та провести відповідні зміни.Стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною. Крім того, відповідно до абз.2 ч.14ст.186 Земельного кодексу України, технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) погодженню не підлягає і затверджується власником земельної ділянки, у разі якщо земельна ділянка перебуває у приватній власності.
РішеннямЛьвівського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року позивачу відмовлено взадоволенніпозову.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивачем - ОСОБА_2 , подано апеляційну скаргу, в якій висловлено прохання скасувати оскаржуване рішення таприйняти нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що відповідно до ч.1 ст.21 ЗУ «Про державний земельний кадастр» відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Частина 10 ст.55 ЗУ «Про землеустрій» передбачає вичерпний перелік документів які відносяться до технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Серед цих документів немає акту встановлення та узгодження меж земельної ділянки чи будь яких інших документів про погодження межі з суміжними землекористувачами. Апелянт заперечує висновок суду першої інстанції про те, що правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 28.03.2018 у справі № 681/1039/15-ц та від 20.03.2019 у справі № 350/67/15-ц стосується лише правовідносин щодо приватизації земельної ділянки. В даних постановах Верховний Суд зазначив, що стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною. Покликання суду першої інстанції на не повідомлення власників суміжних земельних ділянок про дату, час і місце проведення робіт із закріплення межових знаків на місцевості є безпідставним, адже наведене не було підставою для відмови у проведенні реєстраційних дій. Також скаржник не погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність погодження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки органом місцевого самоврядування.
Відповідачами не подано відзиву на апеляційну скаргу, що не перешкоджає її розгляду по суті.
Позивач та її представник, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги підтримали та просили задовольнити таку в повному обсязі.
Представник відповідачів проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив відмовити в її задоволенні та залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, представників позивача та відповідачів проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Судом встановлено, що 29.10.2009 ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу земельної ділянкикупилау ОСОБА_6 земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,2497 гектара, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
29.01.2019 Берездівецькою сільською радою Миколаївського району Львівської області прийнято рішення №408, яким надано ОСОБА_2 дозвіл на зміну конфігурації земельної ділянки без зміни площі, у зв`язку із проведенням обмірів земельної ділянки площею 0,2497 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 .
За замовленням ОСОБА_2 , ПП «Нива» розроблено технічну документацію із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 59-62).
26.02.2020 ОСОБА_2 подано заяву Державному кадастровому реєстратору відділу у Миколаївському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру щодо конфігурації земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,2497 за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 46230880400:01:003:0004.
Державним кадастровим реєстратором відділу у Миколаївському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області Лисом Т. Є. прийнято рішення від 26.02.2020 №ПВ-4600017962020 про відмову у прийнятті заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру.Таке рішення прийнято через те, що документи подані не в повному обсязі. Заявнику рекомендовано: «відсутнє погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами, чим порушено п.бст.198 Земельного кодексу України, акт прийому-передачі межових знаків на зберігання не відповідає додатку 2 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженоїнаказом Держкомзему України від 18.05.2010 №376, а саме, відсутні підписи суміжних землекористувачів».
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про Державний земельний кадастр» ведення та адміністрування Державного земельного кадастру забезпечуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Держателем Державного земельного кадастру є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15 затверджено Положенням про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру. Даним Положенням встановлено, що Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.
Згідно ст. 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр» внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Державний кадастровий реєстратор є державним службовцем, має посвідчення Державного кадастрового реєстратора та власну печатку, має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру та самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, про відмову у здійсненні таких дій.
Згідно ч. 1 ст. 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр», відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру, зокрема на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 Земельного кодексу Українита у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками.
Статтею 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, щодержавна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи.
Для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки; документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа.
Державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви: перевіряє відповідність документів вимогам законодавства; за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації.
Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051затверджено Порядок ведення Державного земельного кадастру (далі - Порядок № 1051), який визначає процедуру та вимоги щодо ведення Державного земельного кадастру.
Пунктами 3 - 5 цього Порядку встановлено, що Державний земельний кадастр ведеться на електронних та паперових носіях. Ведення Державного земельного кадастру здійснює Держгеокадастр та його територіальні органи. Держателем Державного земельного кадастру є Держгеокадастр. До складу Держгеокадастру та його територіальних органів входять державні кадастрові реєстратори, які здійснюють внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей в межах повноважень, визначених Законом України «Про Державний земельний кадастр»  та цим Порядком. Державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, а також відмову у внесенні або наданні відомостей.
Відповідно до п. 10 та 12 Порядку № 1051 відомостями Державного земельного кадастру є всі відомості, які підлягають внесенню до нього згідно з цим Порядком та у порядку інформаційної взаємодії з іншими кадастрами та інформаційними системами, а також відомості, одержані внаслідок їх оброблення, систематизації та узагальнення. Відомості Державного земельного кадастру є офіційними і вважаються об`єктивними та достовірними, якщо інше не доведено судом.
Пунктом 110 Порядку № 1051 передбачено, що для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстраторові, який здійснює таку реєстрацію, подаються: 1) заява про державну реєстрацію земельної ділянки за формою згідно з додатком 22; 2) оригінал погодженої відповідно до законодавства документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки (разом з позитивним висновком державної експертизи землевпорядної документації у разі, коли така документація підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації); 3) електронний документ.
Згідно п. 111 Порядку № 1051 Державний кадастровий реєстратор для здійснення державної реєстрації земельної ділянки протягом 14 календарних днів з дня реєстрації відповідної заяви перевіряє: 1) відповідність поданих документів вимогам, передбаченим пунктом 67 цього Порядку; 2) електронний документ відповідно до пункту 74 цього Порядку.
За результатами перевірки Державний кадастровий реєстратор виконує одну з таких дій:1) здійснює державну реєстрацію земельної ділянки;2) приймає рішення про відмову у державній реєстрації земельної ділянки в разі:невідповідності поданих документів, зазначених у пункті 110 цього Порядку, вимогам, зазначеним у підпунктах 1 і 2 цього пункту;розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини;розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора;подання заявником документів, зазначених у пункті 110 цього Порядку, не в повному обсязі.
Приписами п. 67 Порядку № 1051 визначено, що внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру здійснюється виключно на підставі та відповідно до  Закону України «Про Державний земельний кадастр» та цього Порядку.
Забороняється вимагати для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру надання документів та здійснення дій, прямо не передбачених  Законом України «Про Державний земельний кадастр».
Судом встановлено, що підставою для прийняття рішення від 26.02.2020 №ПВ-4600017962020 про відмову у прийнятті заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадаструбуло подання ОСОБА_2 документів не повному обсязі. Крім того, даним рішенням надано наступні рекомендації: відсутнє погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами, чим порушено п. б ст. 198 ЗК України, акт прийому-передачі межових знаків на зберігання не відповідає додатку 2 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держкомзему України від 18.05.2010 № 376, а саме відсутні підписи суміжних землекористувачів.
З цього приводу суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до абз. 2 ч. 14 ст. 186 Земельного кодексу України технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) погодженню не підлягає і затверджуєтьсявласником земельної ділянки, у разі якщо земельна ділянка перебуває у приватній власності.
Так, в матеріалах справи є договір купівлі-продажу земельної ділянки від 29.10.2009, згідно якого ОСОБА_2 купила у ОСОБА_6 земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,2497 гектара, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Також в матеріалах справи є Державний акт на право власності на вказану земельну ділянку серії ЯД № 452139, згідно якого ОСОБА_6 дійсно була власником земельної ділянки на момент продажу.
З наведеного вище, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що на момент подання ОСОБА_2 заяви Державному кадастровому реєстратору про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру щодо конфігурації земельної ділянки позивачка була власником даної земельної ділянки, а отже не потребувала погодження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) власниками суміжних земельних ділянок.
Також слід зазначити, що Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20.03.2019 у справі № 350/67/15-ц зазначено, що Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 28 березня 2018 року прийнято постанову у справі № 681/1039/15-ц, у якій суд зазначив, що стадія погодження меж земельної ділянки при виготовлення землевпорядної документації є допоміжною. При цьому стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є «погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами». Із цього не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж - слід вважати, що погодження меж не відбулося. Погодження меж полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а із мотивів відмови. Якщо такими мотивами є виключно неприязні стосунки - правового значення вони не мають. У разі виникнення спору сама по собі відсутність погодження меж не є підставою для того, щоб вважати прийняте рішення про приватизацію незаконним. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів.
Тобто, при добросовісному виконанні набувачем земельної ділянки обов`язків щодо узгодження меж з користувачами чи власниками суміжних земельних ділянок, у разі, якщо користувач чи власник суміжної земельної ділянки безпідставно ухилився від погодження меж та не підписав акт, сама відсутність такого акта погодження меж не свідчить про незаконність рішення про затвердження проекту землеустрою та про передачу земельної ділянки у власність.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у вищевказаній постанові, виходить за межі інституту приватизації земельної ділянки та охоплює більш широкий спектр правовідносин.
Так, Верховний Суд зазначив, що погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною стадією. У разі виникнення спору сама по собі відсутність погодження меж не є підставою для того, щоб вважати прийняте рішення незаконним.
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд апеляційної інстанції вважає безпідставними покликання суду першої інстанції на те, щопозиція органу місцевого самоврядування щодо погодження меж земельної ділянки ОСОБА_2 відсутня, адже 29.01.2019 Берездівецькою сільською радою Миколаївського району Львівської області прийнято рішення №408, яким надано ОСОБА_2 дозвіл на зміну конфігурації земельної ділянки без зміни площі.
З огляду на наведене, колегія суддів приходить до переконання, що Державним кадастровим реєстратором протиправно відмовлено у прийнятті заяви ОСОБА_2 про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 26.02.2020.
Відповідно до ч.1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального права, що відповідно до частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову в повному обсязі.
Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
В матеріалах справи наявні квитанції про сплату позивачем судового збору в розмірі 840,80 грн (в суді першої інстанції за подання позовної заяви) та 1261,20 грн (в суді апеляційної інстанції за подання апеляційної скарги), відтак, стягненню на користь ОСОБА_2 підлягає сплачений судовий збір в сумі 2102 грн.
Керуючись статтями 241, 250, 308, 310, 317, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                      ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну ОСОБА_7 - задовольнити.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року у справі № 380/2182/20- скасувати.
Прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_2 до Державного кадастрового реєстратора відділу у Миколаївському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області Лиса Тараса Єгоровича, Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Берездівецька сільська рада Миколаївського району Львівської області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити дії - задовольнити.
Визнати протиправним повідомлення про відмову у прийнятті заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 26.02.2020 № ВП-4600017962020 Державного кадастрового реєстратора відділу у Миколаївському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області Лиса Тараса Єгоровича.
Зобов`язати Державного кадастрового реєстратора відділу у Миколаївському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області внести відомості (зміни до них) до Державного земельного кадастру на підставі заяви ОСОБА_2 , зареєстрованої 26.02.2020.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (ЄДРПОУ 39769942, м. Львів, пр. Чорновола, 4) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) 2102 грн (дві тисячі сто дві гривні) понесених судових витрат у вигляді судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий суддя	 	С. П. Нос 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. М. Шевчук  	
Повне судове рішення складено 26 жовтня 2020 року.