ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2020 року	Львів	Справа № 460/3961/20 пров. № А/857/12721/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,
суддів – Сеника Р. П., Хобор Р. Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Рівненської обласної прокуратури на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від               07 вересня 2020 року про зупинення провадження у справі, ухвалене головуючим суддею        Комшелюк Т. О. у м. Рівне, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до прокуратури Рівненської області, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу, рішення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

                                                     В С Т А Н О В И В:

01 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до прокуратури Рівненської області, Офісу Генерального прокурора, в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ, рішення, поновити на посаді, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.
4 вересня 2020 року позивач подав до суду клопотання про зупинення провадження у справі на підставі пункту 3 частини першої статті 236 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) до розгляду конституційного подання 50 народних депутатів України 3/116 (20) від 18 березня 2020 року щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів      прокуратури”. Вказане клопотання позивач обґрунтовує тим, що положення вказаного Закону були однією з підстав для винесення прокуратурою Рівненської області спірного наказу про його звільнення з органів прокуратури.
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 07.09.2020 клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі задоволено. Зупинено провадження в адміністративній справі № 460/3961/20 до набрання законної сили рішенням Конституційного Суду України за наслідками розгляду конституційного подання 50 народних депутатів України № 3/116 (20) від 18 березня 2020 року щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури” від 19 вересня 2019 року № 113-ІХ (зі змінами).
Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, Рівненська обласна прокуратура подала апеляційну скаргу, в якій з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що ухвалення Конституційним Судом України рішення за наслідками вирішення питання щодо відповідності Конституції України Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» не матиме впливу на правове регулювання відносин в даній справі, що виникли (відбулись) до ухвалення такого рішення. 
Оскільки апеляційну скаргу подано на ухвалу суду першої інстанції про зупинення провадження в справі, апеляційний суд відповідно до вимог частини другої статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь головуючого судді, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.
Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Конституційного Суду України за наслідками розгляду конституційне подання 50 народних депутатів України № 3/116 (20) від 18 березня 2020 року щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури” від 19 вересня 2019 року № 113-ІХ (зі змінами), вплине на оцінку доказів у справі та матиме вирішальне значення для правильного вирішення справи в частині позовних вимог щодо оскарження наказу відповідача 1 від 30 квітня 2020 року № 358к “Про звільнення ОСОБА_1 ”, відтак доцільно зупинити провадження в даній адміністративній справі на підставі п.3 ч.1 ст.236 КАС України.
Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Пунктом 3 частини 1 статті 236 КАС України визначено, що суд зупиняє провадження у справі в разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Так, в даному випадку, спірні у цій справі правовідносини виникли у зв`язку з реалізацією відповідачами норм розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо першочергових заходів із реформи прокуратури» від 19.09.2019 №113-ІХ, внаслідок прийняття Прокуратурою Рівненської області наказу від 30.04.2020 №358к, яким звільнено позивача з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління нагляду у кримінальному провадженні Прокуратури Рівненської області на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» з 04.05.2020 (а. с. 18).
Матеріалами справи підтверджується, що позивач не згідний зі своїм звільненням, яке відбулось на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» (ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури).
На розгляді Конституційного Суду України перебуває конституційне подання 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року №113-ІХ зі змінами.
Згідно даних офіційного веб-порталу Конституційного Суду України, станом на час розгляду даної справи судом апеляційної інстанції, ухвалою колегії суддів Конституційного Суду України відкрито конституційне провадження у справі; здійснюється підготовка справи до розгляду на пленарному засіданні Великої Палати Суду.
Відповідно до ч.1, 2 ст.152 Конституції України закони та інші правові акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їхнього розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, утрачають чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їхню неконституційність.
Статтею 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» встановлено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Отже, у випадку визнання неконституційними окремих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року № 113-ІХ (зі змінами) останні втратять чинність з дня ухвалення відповідного рішення.
Згідно з п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та Протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово у своїх рішеннях указував на необхідність дотримання судами держав-учасниць Конвенції принципу розгляду справи судами упродовж розумного строку, зокрема, у пункті 45 рішення ЄСПЛ від 27 липня 2000 року в справі «Frydlender v. France» («Фрідлендер проти Франції», заява №30979/96) установлено, що трудові спори за своєю природою вимагають оперативного вирішення, ураховуючи значимість цього питання для зацікавленої особи, яка через звільнення втрачає засоби для існування.
Отже, тривале зволікання судами з розглядом трудових спорів, різновидом яких є спори щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення із публічної служби, ставить під загрозу дотримання Україною положень пункту 1 статті 6 Конвенції.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26 лютого   2020 року по справі №823/739/16.
Також, у своїй постанові від 12 грудня 2019 року у справі № 826/25204/15 Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду зазначив, що вирішуючи питання щодо зупинення провадження в адміністративній справі з підстав неможливості її розгляду до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, суд повинен належним чином проаналізувати імовірні наслідки ухвалення Конституційним Судом України рішення за результатом розгляду справи, їх взаємозв`язок із спірними правовідносинами, що є предметом розгляду в адміністративній справі, підставами позову, та відобразити відповідні висновки у своїй ухвалі.
В той же час, суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не обґрунтував наявності зв`язку між очікуваним рішенням Конституційного Суду України за наслідками розгляду вказаних конституційних подань і предметом цього спору, не конкретизував, у чому саме полягає об`єктивна неможливість розгляду цієї справи без попереднього вирішення органом конституційної юрисдикції зазначеного подання.
Відтак, суд першої інстанції зробив передчасний висновок про наявність підстав для зупинення провадження у справі.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність об`єктивної неможливості розгляду даної справи до набрання законної сили рішенням Конституційного Суду України у справі №3/116(20), тоді як зупинення провадження у справі може призвести до вирішення справи з порушенням розумного строку, що свідчить про відсутність підстав для зупинення провадження в даній справі.
За наведених обставин, суд вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання щодо зупинення провадження у справі, що відповідно до повноважень суду апеляційної інстанції, наданих статтею 320 Кодексу адміністративного судочинства України, є підставою для скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями 241, 243, 312, 320, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України,-

                                                    П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Рівненської обласної прокуратури задовольнити.
Ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2020 року про зупинення провадження у справі №460/3961/20 скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	Л. П. Іщук 	
судді	 	Р. П. Сеник 	
 	 	Р. Б. Хобор  	
Повне судове рішення складено 28.12.2020