ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/1849/20  Номер провадження 22-ц/814/2449/20	Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т. В.  Доповідач ап. інст. Бондаревська С. М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 грудня 2020 року 	м. Полтава	

       Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого судді: Бондаревської С.М.
       суддів: Кривчун Т.О., Пилипчук Л.І.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»
       на рішення Київського районного суду м. Полтави від 07 жовтня 2020 року
       у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, –

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про стягнення з заборгованість по кредитному договору № б/н від 19 грудня 2013 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначало, що відповідно доумов кредитному договору № б/н від 19 грудня 2013 року банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. 
У зв`язку з неналежним виконання зобов`язання за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, відповідач станом на 09 квітня 2020 року має заборгованість по кредиту у розмірі 47 891 грн. 13 коп., яка складається з: 26 660 грн. 53 коп. – заборгованості за тілом кредиту, в тому числі 0,00 грн. – заборгованості за поточним тілом кредиту, 26 660 грн. 53 коп. – заборгованості за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн. – заборгованості за нарахованими відсотками, 0,00 грн. – заборгованість за простроченими відсотками, 9 316 грн. 52 коп. – заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 9 157 грн. 36 коп. – нарахована пеня, 0,00 грн. – нараховано комісії, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. – штраф (фіксована частина), 2 256 грн. 72 коп. – штраф (процентна складова).
Враховуючи вищенаведене, просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 19 грудня 2013 року у розмірі 47 891 грн. 13 коп. та судові витрати у розмірі 2 102 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 07 жовтня 2020 року у задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» – відмолено за пропуском строку звернення до суду.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, АТ КБ «Приватбанк» оскаржило його в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просило рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» – задовольнити в повному обсязі. Стягнути з відповідача на користь банку судові витрати.
Вказувало, що судом першої інстанції не взято до уваги належні та допустимі докази, які свідчать про переривання строку позовної давності.
Зокрема вказувало, що з розрахунку заборгованості та виписки по рахунках відповідача, наявних в матеріалах справи, вбачається, що відповідач вносив платежі на часткове погашення заборгованості, а саме: 26 жовтня 2018 року – погашення обов`язкового платежу з картки НОМЕР_1 на суму 915 грн. 91 коп., 27 листопада 2018 року – погашення обов`язкового платежу з картки 47**71 на суму 200 грн. 30 коп., 27 січня 2019 року – погашення обов`язкового платежу з картки 47**72 на суму 108 грн. 14 коп.
Вважає, що строк позовної давності переривався неодноразово, останній платіж за договором здійснено відповідачем 27 січня 2019 року, тобто саме в цю дату строк позовної давності востаннє переривався вчиненням дій, що свідчать про визнання заборгованості. Відповідно, строк позовної давності почав спливати з 28 січня 2019 року та мав закінчитися 28 січня 2022 року.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено і це вбачається з матеріалів справи,що між сторонами 19 грудня 2013 року був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.
Відповідно до умов кредитного договору відповідач ОСОБА_1 зобов`язувалась повернути кредит у повному обсязі в терміни та в розмірах, що встановлені умовами договору. Банк взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконав, надав ОСОБА_2 кредитні кошти, проте відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала. 
З цих підстав АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за договором кредиту.
Також, районним судом встановлено, що строк дії картки № НОМЕР_2 закінчився 31 січня 2017 року, при цьому позивачем визнається та обставина, що кінцевий строк повернення кредиту відповідає строку дії картки, тобто до 31 січня 2017 року. Нової картки ОСОБА_1 не отримувала.
Крім того, позивач обраховує заборгованість за вищевказаним кредитним договором з 19 грудня 2013 року, в той же час, як позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» подало тільки 30 квітня 2020 року.
З розрахунку заборгованості вбачається, що у позивача виникло право пред`явлення вимоги з 19 грудня 2016 року про дострокове виконання зобов`язання згідно Умов і правил надання банківських послуг або пред`явлення позову до суду.
Крім того, строк дії картки, який є кінцевим терміном повернення кредитних коштів був встановлений до 31 січня 2017 року. Отже, кінцевий термін повернення кредиту, який відповідає строку дії картки, є 31 січня 2017 року.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.
Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд. У разі неналежного виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.
Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.
Банківська платіжна картка діє в межах визначеного нею терміну. За таким договором, який визначає щомісячні платежі погашення кредиту і кінцевий термін повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК), а не закінченням терміну дії договору.
Таким чином, строк дії картки № НОМЕР_2 закінчився 31 січня 2017 року, при цьому позивачем визнається та обставина, що кінцевий строк повернення кредиту відповідає строку дії картки, тобто до 31 січня 2017 року. Нової картки ОСОБА_1 не отримувала. Пропуск строку позовної давності є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог АТ «ПриватБанк».
Всупереч вимог ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, будь-яких доказів щодо переукладення кредитного договору №б/н від 19 грудня 2013 року та/або перевипуску картки за цим договором, позивачем не надано.
Аналогічний висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12. 
       Так п.п. 92-93 вищевказаної постанови від 28 березня 2018 року встановлено, якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. 
А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.
       Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу).
Щодо посилання позивача про переривання строку позовної давності, то відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу ч. 3 цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.
До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.
При цьому, якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.
Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою.
Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення.
Такий правовий висновок наведений Верховним Судом України в постанові від 08 ли-стопада 2017 року у справі №6-2891цс16.
Отже, автоматичне погашення простроченої заборгованості, на що посилався апелянт, не може вважатися визнанням боргу та підставою для переривання перебігу позовної давності, оскільки не являється результатом вольових дій боржника.
За наведених обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків районного суду, як і не підтверджують належними доказами їх неправомірність.
Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, – не вбачається.        
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, –

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» – залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 07 жовтня 2020 року – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Бондаревська С.М.

Судді:          Кривчун Т.О.

Пилипчук Л.І.