УХВАЛА

09 грудня 2020 року 
Київ
справа №420/7130/19
адміністративне провадження №К/9901/32314/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Юрченко В.П.,
суддів: Бившевої Л.І.,  Васильєвої І.А., 
перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.05.2020 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.10.2020 у справі №420/7130/19 за позовом Публічного акціонерного товариства "Ринок Малиновський" до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.05.2020 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.10.2020 у справі № 420/7130/19.
Під час перевірки зазначеної касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку, що є підставою для залишення її без руху.
Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норм права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обгрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
          Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильнне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
          Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
          У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
          У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
          У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
          Отже, системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення. 
          Перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній скаржник посилається на пункти 1, 4 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для відкриття касаційного провадження у цій справі.
          В обгрунтування даних підстав, скаржник посилається на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права зокрема частини другої статті 264 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), а саме не оцінили докази та не з`ясували обставини, пов`язані з перериванням перебігу позовної давності.
          Суд першої та апеляційної інстанції у даній справі прийшли до висновку, що внаслідок підписання Протоколів щодо врегулювання грошової заборгованості, позивачем вчинено дії, котрі свідчать про визнання боргу перед його контрагентами, що з урахуванням приписів частин 1, 3 статті 264 ЦК України перериває перебіг позовної давності, та він починає відраховуватись заново в залежності від погодження строків, а відтак, заборгованість ПАТ "Ринок Малиновський" перед контрагентами не є безнадійною.
          Водночас, скаржник вказує, що судом апеляційної інстанції застосовано норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 22.05.2018 у справі         № 825/1468/17.
          Суд касаційної інстанції у вказаній справі дійшов до висновку, "що підписання сторонами актів звірок взаєморозрахунків вказує на визнання Товариством своєї заборгованості перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Пафіс» за відповідними зобов`язаннями, оскільки цей акт посвідчує стан розрахунків та наявність заборгованості, яка рахується у складі бухгалтерського обліку платників податків, при цьому положення статті 264 ЦК України.
          Тобто, позивач у справі № 420/7130/19 Протоколами щодо врегулювання грошової заборгованості, визнав борг перед його контрагентами, коли у справі               № 825/1468/17 позивач та його контрагент звіряли розрахунки та наявність заборгованості.
          Тому, посилання податкового органу на постанову Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 825/1468/17, є помилковим.
          Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що посилання скаржника на висновок, викладений у вказаному судовому рішенні Верховного Суду, є безпідставним, адже обставини у справах, предметом оскарження в яких є рішення податкового органу про застосування фінансових санкцій, у кожному конкретному випадку є відмінним.
          Відповідно до частини першої та другої статті 341 КАС України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
          Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
          Виходячи з наведеного, касаційну скаргу необхідно залишити без руху, надавши строк скаржнику для усунення недоліків, а саме надати інші обгрунтовані підстави касаційного оскарження судових рішень відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України.
                  Керуючись статтею 332 КАС України, Суд -

УХВАЛИВ:

          Залишити касаційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.05.2020 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.10.2020 у справі № 420/7130/19 - без руху.
          Надати Головному управлінню ДПС в Одеській області строк для усунення недоліків касаційної скарги - 10 днів з моменту отримання цієї ухвали.
          Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.П. Юрченко
Л.І. Бившева 
 І.А. Васильєва ,
Судді Верховного Суду