ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 року 
м. Київ
справа №804/3564/17
адміністративне провадження №К/9901/18089/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді (судді-доповідача) –           Данилевич Н.А.,
суддів –                                                                   Мацедонської В.Е., 
                                                                           Шевцової Н.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні 
касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2017 року (головуючий суддя –  Семененко Я.В., судді Бишевська Н.А., Добродняк І.Ю.) у справі 
за позовом  ОСОБА_1 
до Військової частини НОМЕР_1 , Командира Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , Командування Повітряних Сил Збройних Сил України, Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України ОСОБА_3 , Генерального штабу Збройних Сил України, Начальника Генерального штабу – головнокомандувача Збройних Сил України Муженка В.М.
про визнання протиправними дій, скасування рішень, поновлення на посаді,

в с т а н о в и в :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому, з урахуванням уточнень, просив:
-   визнати незаконними дії командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 щодо прийняття наказу від 08.04.2017 року № 179 в частині усунення заступника командира військової частини НОМЕР_1 з тилу – начальника тилу підполковника ОСОБА_1 від виконання службових обов`язків і прийняття наказу від 15.05.2017 року № 250, яким внесено зміни до наказу № 239 “Про результати службового розслідування розбіжностей облікових даних, які рахуються за військовою частиною по службі ПММ фактичній наявності матеріальних засобів”, в частині пункту 9;
-   скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 08.04.2017 року № 179 в частині усунення заступника командира військової частини НОМЕР_1 з тилу - начальника тилу підполковника ОСОБА_1 від виконання службових обов`язків;
-   скасувати наказ командира військової частини   НОМЕР_1 від 15.05.2017 року № 250, яким внесено зміни до наказу № 239 “Про результати службового розслідування розбіжності облікових даних, які рахуються за військовою частиною по службі ПММ фактичній наявності матеріальних засобів”, в частині пункту 9  - продовження терміну усунення заступника командира військової частини НОМЕР_1 з тилу – начальника тилу підполковника ОСОБА_1 від виконання службових обов`язків до прийняття рішення начальником Генерального штабу - Головнокомандувачем Збройних Сил України щодо накладення дисциплінарного стягнення, передбаченого п.     “ж” ст. 68 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України – “позбавлення військового звання”;
- визнати незаконними дії Командувача Повітряних Сил України генерала-полковника ОСОБА_3 щодо прийняття наказу від 29.04.2017 року № 48 “Про недоліки у зберіганні пально-мастильних матеріалів у військовій частині НОМЕР_1 та притягнення винних до відповідальності”, в частині пункту 8 – визначення підготувати клопотання перед начальником Генерального штабу – головнокомандувачем Збройних Сил України щодо накладення на позивача, заступника командира військової частини НОМЕР_1 з тилу – начальника тилу ОСОБА_1 , дисциплінарного стягнення, передбаченого п. “ж” ст. 68 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України – “позбавлення військового звання”;
- скасувати наказ командувача Повітряних Сил Збройних Сил від 29.04.2017 року № 48 “Про недоліки у зберіганні пально-мастильних матеріалів у військовій частині НОМЕР_1 та притягнення винних до відповідальності”, який надійшов до військової частині НОМЕР_1 в частині пункту 8 - визначення підготувати клопотання перед начальником Генерального штабу – головнокомандувачем Збройних Сил України щодо накладення на позивача, заступника командира військової частини НОМЕР_1 з тилу – начальника тилу ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення, передбаченого п. “ж” ст. 68 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України – “позбавлення військового звання”;
- визнати дії незаконними Начальника Генерального штабу – головнокомандувача Збройних Сил України генерала армії України Муженко В.М. щодо прийняття наказу від 26.05.2017 року № 189 “Про притягнення до дисциплінарної відповідальності”, в частині накладення на позивача, заступника командира військової частини НОМЕР_1 з тилу - начальника тилу підполковника ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення - “позбавлення військового звання”;
- скасувати наказ Начальника Генерального штабу – головнокомандувача Збройних Сил України від 26.05.2017 року № 189 “про притягнення до дисциплінарної відповідальності” в частині накладення на позивача, заступника командира військової частини НОМЕР_1 з тилу - начальника тилу підполковника ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення - “позбавлення військового звання”;
- скасувати наказ командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 06.06.2017 року № 205, про звільнення ОСОБА_1 , колишнього підполковника заступника командира бригади з тилу – начальника тилу військової частини НОМЕР_1 повітряного командування “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” Повітряних Сил Збройних Сил ОСОБА_1 , з військової служби у запас за пунктом “ж” (у зв`язку з позбавленням військового звання у дисциплінарному порядку) та виключено зі списків особового складу Збройних Сил України з 26 травня 2017 року; -          поновити ОСОБА_1 на посаді заступника командира бригади з тилу - начальника тилу військової частини НОМЕР_1 повітряного командування “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” Повітряних Сил Збройних Сил України.
В обґрунтування заявлених вимог позивач фактично посилався на неправомірність притягнення його до дисциплінарної відповідальності з огляду на не об`єктивність зроблених висновків щодо порушення ним військової дисципліни та неналежне виконання службових обов`язків. Вказував, що під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його відповідачами не враховано характер та обставини вчинення правопорушень, його наслідки, попередня поведінка позивача, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби. ОСОБА_1 зазначав, що не був ознайомлений з матеріалами, на підставі яких було прийнято рішення, зокрема наказ командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 29.04.2017 року № 48 «Про недоліки у зберіганні пально-мастильних матеріалів у військовій частині НОМЕР_1 та притягнення винних до відповідальності».
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 липня 2017 року позов було задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано пункт 1 наказу начальника Генерального штабу – Головнокомандувача Збройних Сил України від 26.05.2017 року № 189 “Про притягнення до дисциплінарної відповідальності”;
Визнано протиправним та скасовано наказ Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 06.06.2017 року № 205 в частині звільнення з військової служби у запас за пунктом “ж” (у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку) та виключення зі списків особового складу Збройних Сил України колишнього підполковника ОСОБА_1 , заступника командира бригади з тилу – начальника тилу 138 зенітної ракетної бригади повітряного командування “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” Повітряних Сил Збройних Сил України;
Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника командира бригади з тилу – начальника тилу 138 зенітної ракетної бригади повітряного командування “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” Повітряних Сил Збройних Сил України з 26 травня 2017 року.
В іншій частині позову було відмовлено.
Постанова суду, в частині задоволених позовних вимог, мотивована встановленими обставинами справи, які, за позицією суду першої інстанції, не свідчать про те, що встановлені за результатами службових розслідувань порушення допущені саме позивачем. Крім цього, суд вказав на те, що накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення військового звання, що в подальшому потягло за собою звільнення позивача з військової служби, є непропорційним вчиненому порушенню, відповідальність за яке покладена на позивача, оскільки не було враховано характер та обставини вчинення правопорушення, попередньої поведінки та тривалості військової служби позивача.
Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2017 року було скасовано постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 липня 2017 року в частині задоволених позовних вимог та в цій частині заявлених вимог прийнято нову постанову про відмову у задоволенні позову. 
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що встановлена нестача у військовій частині паливно-мастильних матеріалів на загальну суму 3 392 935,54 грн. згідно з результатами службових розслідувань, стала можливою, у тому числі, з огляду на неналежне виконання позивачем своїх посадових обов`язків. При цьому, вказаний факт став можливим в умовах дії особливого періоду в державі, в періоді коли держава докладає значних зусиль для комплектування та забезпечення військових частин з метою виконання останніми завдань по захисту України. Суд апеляційної інстанції погодився з доводами відповідача про те, що в зазначених умовах стан виконання службових обов`язків посадовими особами, що не забезпечує належне зберігання військового майна, є неприпустимим та не може бути терпимим у подальшому. Таким чином, в умовах особливого періоду, в умовах здійснення бойових дій на території України, командиром позивача прийнято обґрунтоване рішення про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення військового звання позивача, оскільки такі факти, як факт нестачі, підривають не лише боєздатність військової частини НОМЕР_1 , а й знижують боєздатність держави в цілому. При цьому, як свідчать встановлені обставини справи, при визначені виду дисциплінарного стягнення, відповідачами прийнято до уваги як заохочення, які мав позивач під час проходження служби, так і стягнення, зокрема, догана за неналежне виконання службових обов`язків в частині організації харчування, яке не було знято на час вирішення питання про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечень)
13 жовтня 2017 року позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2017 року, в якій просив її скасувати та залишити в силі постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 липня 2017 року.  
В обґрунтування поданої касаційної скарги скаржник зазначив, що застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення військового звання є незаконним та необґрунтованим, оскільки такий вид стягнення є найтяжчим, яке застосовують у випадку, коли перед тим вжиті заходи впливу виявилися безуспішними та у зв`язку недоведеністю вини позивача. Вказує, що ним за довготривалий час військової служби будь-яких порушень вчинено не було та вважає, що його вина не доведена, а неналежне виконання службових обов`язків не знаходиться в причинному зв`язку зі завданням істотної шкоди чи тяжких наслідків чи їх загрози. Крім того, скаржник зазначив про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права. Так, відповідачами не було дотримано строків подання апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції, оскільки вони були присутні під час оголошення рішення в суді першої інстанції та повідомлені про час виготовлення повного тексту рішення, а також судом було вказано про можливість одержання копії постанови безпосередньо в суді, що ними зроблено не було. Таким чином, очікування відповідачами надходження повного тексту судового рішення поштою було безпідставним.    
Відповідачами по справі до Суду не були надані заперечення на касаційну скаргу, що не перешкоджає її розгляду по суті вимог. 
Ухвалою Верховного Суду від 08 грудня 2020 року зазначену адміністративну справу призначено до розгляду.
II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
ОСОБА_1 перебував на військовій службі з 1995 року, на посаді заступника командира бригади з тилу – начальника тилу 138 зенітної ракетної бригади повітряного командування “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” Повітряних Сил Збройних Сил України - з вересня 2013 року.   
Матеріали справи свідчать про те, що 28.03.2017 року під час прийому-передачі посади заступника командира військової частини з тилу – начальника тилу військової частини НОМЕР_1 (на підставі наказу командира військової частини від 13.03.2017 року № 122 “Про організацію та здійснення прийому-передачі посади заступника командира військової частини з тилу – начальника тилу”) полковником ОСОБА_4 було виявлено розбіжність між обліковими даними та фактичною наявністю пально-мастильних матеріалів у військовій частині НОМЕР_1 , про що 28 березня 2017 року складено та подано рапорт на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини від 30.03.2017 року № 160 “Про призначення службового розслідування за фактом розбіжності облікових даних, які рахуються за військовою частиною по службі ПММ фактичній наявності матеріальних засобів” призначене службове розслідування та призначена комісія для проведення цього розслідування.
Наказом командира військової частини від 14.04.2017 року № 205 «Про внесення змін до наказу командира військової частини від 30.03.2017 року № 160» термін проведення службового розслідування продовжений до 30.04.2017 року.
Наказом командира військової частини від 27.04.2017 року № 220 «Про продовження термінів проведення службового розслідування за фактом розбіжності облікових даних, які рахуються за військовою частиною по службі ПММ фактичній наявності матеріальних засобів» термін проведення службового розслідування продовжений до 30.05.2017 року.
Наказом командира частини НОМЕР_1 від 08.04.2017 року № 179 «Про усунення військовослужбовців від виконання службових обов`язків» - підполковника ОСОБА_1 усунуто від виконання службових обов`язків за посадою заступника командира частини з тилу – начальника тилу.
За результатами розслідування складено акт (т.1 а.с.119-137), яким встановлено, що ОСОБА_1 :
не проводив перевірку наявності і стану пального на складах і в підрозділах частини з оформленням відповідних актів (не менше, ніж двічі на рік), не проводив щорічної інвентаризації військового майна і техніки; не здійснював контроль за якістю, правильністю застосування і ощадливим витрачанням пального, мастильних матеріалів і спеціальних рідин, чим порушив ст. 77 Закону України “Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України”;
не здійснював організацію та контроль роботи внутрішньо-перевірочної комісії під час приймання і здавання посади командира військової частини НОМЕР_1 в період з 18-27 червня 2016 року; не здійснював організацію проведення звірок між фінансовою службою, службою пального та мастильних матеріалів та підрозділами військової частини чим порушив ст. 62 Закону України “Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України”, п. 3.1.9, 3.2.1 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затверджене Наказом Міністерства оборони України від 16.07.97 року № 300 (далі – Положення № 300);
не займався діяльністю підпорядкованих підрозділів та служб не керував; ділові якості та морально-психологічний стан офіцерського та сержантського складу безпосередньо підпорядкованих підрозділів і служб не знав; постійну роботу з виховання та вдосконалення підготовки за спеціальністю не проводив, чим порушив ст. 59,77 Закону України № 2049-19;
не визначав завдання начальнику служби ПММ; контроль та якість виконання ним службових обов`язків щодо проведення щомісячної перевірки наявності пального та зняття залишків пального у відповідних журналах та книгах обліку не перевіряв; не планував роботу транспорту, пов`язану із підвезенням матеріальних засобів; не здійснював контроль за правильністю та ефективністю його використання, чим порушив вимоги ст. 77 Закону України “Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України”.
Крім цього, наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 31.03.2017 року №77ад призначено службове розслідування щодо незадовільного стану справ у військовій частині НОМЕР_1 , за результатами якого складено Акт службового розслідування щодо незадовільного стану справ у військовій частині НОМЕР_1 , який затверджений командувачем Повітряних Сил Збройних Сил України ОСОБА_5 28.04.2017 року (т.2 а.с.76-97).
Службовим розслідуванням встановлено, що у військовій частині НОМЕР_1 нестача дизельного пального складає 177260 кг, автомобільного бензину – 7434 кг, загальна сума нестачі - 3 392 935,54 грн.
Матеріально-відповідальними особами за паливно-мастильні матеріали на складі та підрозділах військової частини НОМЕР_1 є старший прапорщик ОСОБА_6 , майор ОСОБА_7 , капітан ОСОБА_8 , старший прапорщик ОСОБА_9 .
Причинами, які сприяли утворенню нестачі паливно-мастильних матеріалів, є:
а) неналежне виконання службових обов`язків посадовими особами військової частини НОМЕР_1 : колишнім командиром військової частини НОМЕР_1 (до серпня 2016 року) полковником ОСОБА_10 , командиром військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_2 , заступником командира військової частини з тилу – начальником тилу підполковником ОСОБА_1 , начальником служби пального та мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_11 , начальником складу пального старшим прапорщиком ОСОБА_6 ;
б) незадовільний стан організації роботи внутрішньої перевірочної комісії військової частини НОМЕР_1 по проведенню інвентаризації по службі пального та мастильних матеріалів.
Службовим розслідуванням встановлено, що заступник командира військової частини з тилу ОСОБА_1 :
перевірку наявності і стану пального на складах і в підрозділах частини з оформленням відповідних актів (не менше, ніж двічі на рік), щорічну інвентаризацію військового майна і техніки не проводив, не здійснював контроль за якістю, правильністю застосування і ощадливим витрачанням пального, мастильних матеріалів і спеціальних рідин, чим порушив вимоги ст. 77 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України;
роботу внутрішньої перевірочної комісії під час приймання і здавання посади командира військової частини НОМЕР_1 в період з 18 по 27 серпня 2016 року не організував, стан обліку пального не контролював, своєчасне проведення звірок між фінансовою службою, службою пального та мастильних матеріалів та підрозділами військової частини не організував та не контролював, чим порушив вимоги ст. 62 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та п. 3.1.9, п. 3.2.1, Положення;
діяльністю підпорядкованих підрозділів та служб не керував, ділові якості та морально-психологічний стан офіцерського та сержантського складу безпосередньо підпорядкованих підрозділів і служб не знав, постійну роботу з виховання та вдосконалення підготовки за спеціальністю не проводив, чим порушив вимоги ст. 59, 77 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.
Встановлено, що підполковник ОСОБА_1 завдання начальнику служби ПММ не визначав, контроль та якість виконання ним службових обов`язків щодо проведення щомісячної перевірки наявності пального та зняття залишків пального у баках не здійснював, стан обліку отриманого та використаного пального у відповідних журналах та книгах обліку не перевіряв.
Роботу транспорту, пов`язану із підвезенням матеріальних засобів не планував, контроль за правильністю та ефективністю його використання не здійснював, чим порушив вимоги ст. 77 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.
Встановлено, що в окремі дні шляхові листи на автомобілі, які вибували для отримання ПММ, не оформлювалися, пальне на складах, згідно наданих документів, отримувалось у вихідні дні, тобто в той час, коли склад забезпечення фактично не працював.
Комісією також встановлено, що будучи безпосереднім начальником посадових осіб служби ПММ військової частини, він не вживав належних заходів реагування щодо недопущення залучення начальника складу пального старшого прапорщика ОСОБА_6 до тимчасового виконання обов`язків за посадою начальника служби ПММ на час перебування капітана ОСОБА_11 у відпустці, а також комісійної перевірки пального перед відправленням начальника складу у відпустку не організував.
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15.05.2017 року № 250 «Про внесення змін в наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 10 травня 2017 року № 239 «Про результати службового розслідування за фактом розбіжності облікових даних, які рахуються за військовою частиною по службі ПММ фактичній наявності матеріальних засобів» ОСОБА_1 притягнуто до обмеженої матеріальної відповідальності у розмірі одного місячного грошового забезпечення на суму 1 746, 90 грн. та продовжено термін усунення від виконання службових обов`язків заступника командира військової частини НОМЕР_1 з тилу – начальника тилу.
Пунктом 1 наказу Генерального штабу Збройних Сил України №189 від 26.05.2017р., який прийнято за результатами проведеного службового розслідування, наказано: «За порушення вимог Положення про військову частину НОМЕР_1 , затвердженого наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 25.12.2015 року №690, абз.2, 5, 6 ст.11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, абз.6, 7, 10 пункту 3.1.9, абз. 5 пункту 3.2.1 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 16.07.97 року № 300 (далі – Положення № 300, та абз.2 ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, неналежне виконання службових обов`язків, чим було завдано істотної шкоди, накласти на заступника командира військової частини з тилу – начальника тилу військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення – «позбавлення військового звання» (т.1 а.с.99).
Відповідно до наказу командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 06.06.2017 року № 205, колишнього підполковника ОСОБА_1 , заступника командира бригади з тилу – начальника тилу військової частини НОМЕР_1 повітряного командування “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” Повітряних Сил Збройних Сил України звільнено з військової служби у запас за пунктом “ж” (у зв`язку із позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку) та виключено зі списків особового складу Збройних Сил України з 26 травня 2017 року.
Як свідчать встановлені обставини справи, позивач, перед звільненням, обіймав посаду заступника командира бригади з тилу – начальника тилу 138 зенітної ракетної бригади повітряного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Повітряних Сил Збройних Сил України.
З пояснень тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_12 від 04.08.2017р. вбачається, що за результатами перевірки акт про проведення інвентаризації складений не був, а в усній формі ОСОБА_1 доповів, що інвентаризація проведена, військове майно в наявності, нестачі у військовій частині НОМЕР_1 не виявлено.
ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)
Відповідно до ст.45 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Статтею 68 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначені дисциплінарні стягнення, які накладають на офіцерів: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) попередження про неповну службову відповідність; д) пониження в посаді; е) пониження військового звання на один ступінь; є) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; ж) позбавлення військового звання.
Відповідно до ст. 77 Статут внутрішньої служби Збройних Сил України заступник командира полку (окремого батальйону) з тилу зобов`язаний, зокрема:
перевіряти не менше ніж двічі на рік наявність і стан матеріальних засобів у підрозділах полку (окремого батальйону) і безпосередньо підпорядкованих складах з оформленням відповідних актів;
організовувати щорічне проведення інвентаризації всього майна і техніки у службах;
здійснювати контроль за якістю, правильністю застосування і ощадливим витрачанням пального, мастильних матеріалів і спеціальних рідин та виконанням вимог безпеки при поводженні з ними.
Згідно з п.3.2.1 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 16 липня 1997 року №300 (із змінами та доповненнями), заступник командира частини з тилу відповідає за господарство частини в підпорядкованих службах та виконує свої обов`язки згідно з вимогами Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України повинен, зокрема організовувати роботу внутрішньої перевірочної комісії, перед початком роботи проводити інструктивні заняття з членами комісії.
Відповідно абз.6, 7, 10 п.3.1.9 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України усі посадові особи військової частини (з`єднання), які відають військовим (корабельним) господарством, повинні:
організовувати та контролювати ведення обліку, правильне зберігання і своєчасне оновлення запасів матеріальних засобів усіх видів, а також експлуатацію, ремонт та технічне обслуговування озброєння, бойової та іншої техніки, казармено-житлового фонду, інженерних та спеціальних споруд у підпорядкованих службах (службі);
здійснювати постійний контроль за правильним, ощадливим та доцільним витрачанням (використанням) матеріальних засобів і коштів, вживати необхідних заходів для боротьби з нераціональними їх витратами (використанням), втратами, нестачами, псуванням і розкраданням;
організовувати проведення (у встановлені терміни) перевірок та документальних ревізій господарської діяльності, а також інвентаризацію матеріальних засобів у підпорядкованих службах (службі).
У відповідності до п.10.3.4 Положення, затвердженого наказом Міністра оборони України від 16 липня 1997 року №300, члени перевірочної комісії, до якої у спірному випадку входив позивач, мають право перевіряти у підрозділах, на складах, у парках і на інших об`єктах наявність, якісний стан та умови зберігання матеріальних засобів; перевіряти усі документи, книги та картки обліку матеріальних засобів, звіти і службове листування служб, які перевіряються; вимагати від начальників служб та інших посадових осіб військової частини (з`єднання) подання необхідних довідок і пояснень; при виявленні зловживань вилучати оригінали документів і додавати їх до акту інвентаризації матеріальних засобів або перевірки господарської діяльності; знімати копії з документів, а у разі необхідності - опечатувати справи з документами, а також склади (сховища).
ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
08 лютого 2020 року набрали чинності зміни до Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), внесені Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX, за правилом пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» якого касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права – на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина 1 статті 341 КАС України).
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2 ст. 341 КАС України).
Колегія суддів вказує, що встановлені обставини справи свідчать про те, що наказ Генерального штабу Збройних Сил України №189 та наказ командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 06.06.2017 року № 205 прийняті за результатами службового розслідування, яким встановлено неналежне виконання, у тому числі, ОСОБА_1 посадових обов`язків, що призвело до нестачі паливно-мастильних матеріалів у військовій частині НОМЕР_1 на загальну суму 3 392 935,54 грн.
Суд зазначає, що відповідно до ст.45 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» невиконання (неналежне виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни, є підставою для застосування дисциплінарного стягнення.
Суди попередніх інстанцій встановили, що посада, яку обіймав позивач, обумовлює виконання обов`язків, пов`язаних з організацією діяльності підпорядкованих підрозділів та служб з метою здійснення відповідного контролю за товарно-матеріальними цінностями військової частини; здійснення безпосереднього контролю за наявністю ТМЦ, їх якістю, правильними та ощадливим витрачанням.
Неналежне виконання позивачем своїх посадових обов`язків підтверджується самим фактом нестачі паливних матеріалів у військовій частині НОМЕР_1 на загальну суму 3392935,54 грн., що свідчить про неналежне здійснення позивачем контролю, функції із здійснення якого, покладено на позивача.
Вказуючи на не підтвердження висновків службового розслідування, суд першої інстанції звернув увагу на те, що у період з 13.07.2016 по 27.07.2016 року ОСОБА_1 перебував у відпустці згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (т.2 а.с.56), отже доводи відповідачів щодо невиконання позивачем своїх обов`язків як голови внутрішньо-перевірочної комісії під час проведення перевірки господарської діяльності справ військових частин НОМЕР_1 , НОМЕР_3 , проведення якої призначено наказом командира військової частини НОМЕР_1 04.06.2016 року №305 в період з 15 червня – 15 липня 2016 року, не було прийнято до уваги.
Разом з тим, Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що не приймаючи до уваги зазначені доводи відповідачів, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що перевірка господарської діяльності справ у військовій частині НОМЕР_1 здійснювалась в період з 15.06.2016 по 15.07.2016, а позивач перебував у відпустці лише з 13.07.2016, тобто з 30 діб перевірки позивача фактично не було лише останніх 2 доби. 
Стосовно доводів скаржника про відсутність у нього права ініціювати проведення інвентаризації військового майна, суд апеляційної інстанції вірно зазначив, що положеннями ст.77 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України » передбачено не лише обов`язок по організації проведення інвентаризації, а й інші обов`язки, про які зазначено вище та які стосуються контролю за станом та наявністю ТМЦ у військовій частині.
Крім того колегія суддів вказує, що враховуючи обсяг повноважень членів перевірочної комісії (до п.10.3.4 Положення, затвердженого наказом Міністра оборони України від 16 липня 1997 року №300), позивач не був позбавлений можливості ознайомитися з будь-якими документами, які необхідні для здійснення контролю за наявністю товарно-матеріальних цінностей. Крім цього, як свідчать встановлені обставини справи, позивач не звертався до командира військової частини з рапортом про продовження строків інвентаризації, у зв`язку з не проведенням у визначені строки контролю за наявністю (їх кількістю) у військовій частині паливно-мастильних матеріалів.
Так, суд апеляційної інстанцій вірно зазначив про те, що фактично підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності стали висновки не про неналежне проведення інвентаризації у червні-липні 2016 року та у грудні 2016 року, а про неналежне виконання позивачем службових обов`язків, які полягають, у тому числі, у здійсненні постійного контролю за наявністю товарно-матеріальних цінностей, що перебувають на обліку у військовій частині. І саме про відсутність такого контролю з боку позивача, свідчать результати проведеної інвентаризації, якою встановлена нестача паливно-мастильних матеріалів на суму 3 392 935,54 грн.
Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції щодо обґрунтованості і об`єктивності висновків службового розслідування, якими встановлено неналежне виконання позивачем своїх посадових обов`язків.
Також, Суд вважає необґрунтованими доводи скаржника щодо непропорційності застосованого до позивача дисциплінарного стягнення, оскільки під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Таким чином, обрання виду дисциплінарного стягнення є виключно правом командира, який його реалізує в залежності від тяжкості скоєного проступку, наслідків цього проступку, а також з урахуванням особистих якостей особи, яка вчинила проступок.
При цьому, як свідчать встановлені обставини справи, при визначені виду дисциплінарного стягнення, відповідачами прийнято до уваги як заохочення, які мав позивач під час проходження служби, так і стягнення, зокрема, догана за неналежне виконання службових обов`язків в частині організації харчування, яке не було знято на час вирішення питання про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанцій правильно вказав про те, що у спірному випадку, була встановлена нестача у військовій частині паливно-мастильних матеріалів на загальну суму 3 392 935,54 грн, яка згідно з результатами службових розслідувань, стала можливою, у тому числі, з огляду на неналежне виконання позивачем своїх посадових обов`язків. При цьому, вказаний факт став можливим в умовах дії особливого періоду в державі, в періоді коли держава докладає значних зусиль для комплектування та забезпечення військових частин з метою виконання останніми завдань по захисту України. 
Суд касаційної інстанції погоджується з твердженням відповідача про те, що в зазначених умовах стан виконання службових обов`язків посадовими особами, в тому числі щодо забезпечення належного зберігання військового майна, є неприпустимим та не може бути терпимим у подальшому. 
Таким чином, в умовах особливого періоду, в умовах здійснення бойових дій на території України, командиром позивача прийнято обґрунтоване рішення про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення військового звання позивача, оскільки такі факти, як не забезпечення належного зберігання військового майна, підривають не лише боєздатність військової частини НОМЕР_1 , а й знижують боєздатність держави в цілому. 
Щодо доводів скаржника стосовно порушення відповідачами строків подання апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції, суд зазначає таке.
Згідно ч. 2 ст.186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.
Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.
Відповідно до ч. 4 ст.167 КАС України якщо справа розглядається судом за місцезнаходженням суб`єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, суд не надсилає копії такого рішення, а лише повідомляє суб`єкту владних повноважень у порядку, передбаченому частиною першою статті 38 цього Кодексу, про можливість отримання копії судового рішення безпосередньо в суді. 
Згідно із частиною першою статті 38 цього Кодексу суб`єкту владних повноважень текст повістки надсилається електронною поштою (факсимільним повідомленням) на адресу електронної пошти або на номер факсу (телефаксу), які містяться у Єдиній базі даних електронних адрес, номерів факсів (телефаксів) суб`єктів владних повноважень. Суб`єкт владних повноважень повинен за допомогою електронної пошти (факсу, телефону) негайно підтвердити суду про отримання тексту повістки. Текст такого підтвердження роздруковується, а телефонне підтвердження записується відповідним працівником апарату суду і приєднується секретарем судового засідання до справи. Таке підтвердження є достатнім доказом належності повідомлення суб`єкта владних повноважень про дату, час і місце судового розгляду. Якщо протягом двох робочих днів з дня направлення тексту повістки підтвердження від суб`єкта владних повноважень не надійшло, секретар судового засідання складає про це довідку, що приєднується до справи і є достатнім доказом належності повідомлення суб`єкта владних повноважень про дату, час і місце судового розгляду.
Одночасно з надсиланням тексту повістки суд, у разі якщо справа розглядається за місцезнаходженням суб`єкта владних повноважень, повідомляє суб`єкта владних повноважень про наявні у нього матеріали, які підлягають врученню йому як стороні, та про можливість їх отримання лише безпосередньо у суді.
Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачі були повідомлені в порядку частини четвертої статті 167 та частини першої статті 38 цього Кодексу про можливість отримання судового рішення безпосередньо у суді.
При цьому, колегія суддів зазначає, що вказання судом першої           інстанції у вступній та резолютивній  частинах постанови про складення повного тексту рішення протягом п`яти днів з моменту проголошення вступної та резолютивної частин постанови, не може вважатись повідомленням суб`єкта владних повноважень про можливість отримання судового рішення безпосередньо у суді в розумінні приписів КАС України.
Таким чином, судом апеляційної інстанції правильно були враховані строки на оскарження відповідачами судового рішення першої інстанції, а саме, протягом десяти днів з дня отримання останніми копії постанови в повному обсязі.
У контексті оцінки доводів касаційної скарги Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах “Проніна проти України” (пункт 23) та “Серявін та інші проти України” (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, Верховний Суд вважає, що ключові аргументи касаційної скарги отримали достатню оцінку.
Згідно з частиною першою статті 350 КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. 

Керуючись статтями 341, 343, 349-354, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2017 року у справі 804/3564/17 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	Н.А. Данилевич В.Е. Мацедонська   Н.В. Шевцова