ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7953/20 Справа № 199/7949/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Руденко В. В. Доповідач - Макаров М. О.	

Категорія 30 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.         
суддів - Деркач Н.М., Куценко Т.Р.
при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Північтранс" на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Північтранс", ОСОБА_2 , третя особа приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ПЗУ Україна" про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої вчинення кримінального правопорушення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2019 року Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Позов мотивований тим, що Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська здійснювався розгляд кримінального провадження № 12016040000000490 від 18.06.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач визнана потерпілою у даному кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12016040000000490 від 18.06.2016 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України за обвинуваченням ОСОБА_2 .
Так, ІНФОРМАЦІЯ_2 приблизно о 20:20 годині, ОСОБА_2 , керуючи автобусом «БАЗ АО79.23», контур робочої гальмової системи задніх коліс якого знаходився у технічно несправному, непрацездатному, відмовному стані, рухався по проїжджій частині пр. Слобожанського з боку Центрального мосту, за напрямком руху у бік вул.Богдана Хмельницького, в районі світлофорного об`єкту, навпроти буд.12 в Індустріальному районі м. Дніпро, грубо порушуючи правила дорожнього руху, в порушення п.п.12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, допустив злочинну недбалість, не врахував дорожню обстановку, а також стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, при виникненні небезпеки руху не вжив заходів для зменшення швидкості автобуса до його зупинки, а в порушення п.п.2.3 (а), 10.1, 1.5 Правил дорожнього руху України, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_3 , внаслідок чого остання отримала травми, які відносяться до І категорії тяжких тілесних ушкоджень та померла на місці події.
Позивач по справі є матір`ю померлої ОСОБА_3 , яка загинула внаслідок ДТП ІНФОРМАЦІЯ_2.
Так, 07 червня 2019 року Індустріальним районним судом міста Дніпропетровська було постановлено обвинувальний вирок у справі №202/7878/16-к, яким ОСОБА_2 визнано винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки та звільнено від відбування покарання у зв`язку з амністією на підставі ст.1 п. «в» Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року.
ДТП ОСОБА_2 скоїв, виконуючи свої трудові обов`язки у ПАТ «Північтранс», яке надає послуги щодо перевезення пасажирів. 01.07.2013 року ПАТ «Північтранс» прийняло ОСОБА_2 на роботу на посаду водія автобуса.
В матеріалах кримінального провадження № 12016040000000490 від 18.06.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_2 та в обвинувальному вироку щодо ОСОБА_2 зазначено, що у судовому засіданні досліджено шляховий лист, датований червнем 2016 року, відповідно до якого, водієм автобусу БАЗ є ОСОБА_2 , а також поліс страхової відповідальності, сторонами якого є ПрАТ СК «ПЗУ Україна» (PZU Україна) та ПАТ «Північтранс», згідно якого застраховано за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю на 200000 грн., шкоду, заподіяну майну у розмірі 100000 грн., розмір франшизи 500 грн.
Позивач зазначає, що понесла значні матеріальні витрати, пов`язані із похованням загиблої доньки ОСОБА_3 .
Відповідно до Договору виконання робіт з виготовлення та встановлення надмогильної споруди від 29.05.2017 року №027/17-Г загальна вартість замовлення становила 110000,00 грн. До того ж, окремому замовленню підлягали літери на надмогильну споруду, оскільки у загальну суму за договором вони не входили. Так, сплаті підлягало 2999,92 грн. та 2384,02 грн., що підтверджується квитанціями про сплату грошових коштів ПАТ КБ «ПриватБанк». Разом з тим, додатково було сплачено 789,07 грн. - косметичні послуги та підготовка тіла до поховання. Згідно з договором-замовленням на організацію та проведення поховання № 820 було сплачено 1579,35 грн. за закопування в могилі труни з тілом. Було сплачено 17220,00 грн. відповідно до накладної №21 від 18.06.2016 року за обслуговування похорон. Також, як зазначає позивач, було сплачено 12297,33 грн. Згідно з квитанцією до прибуткового ордеру №78 від 19.06.2016 року було сплачено 11 550,00 грн. за ритуальну атрибутику. Також було сплачено 2100,00 грн. за перевезення тіла. Відповідно до договору-замовлення на організацію та проведення поховання від 19.06.2016 року було сплачено 8000,00 грн. за облаштування місця поховання. Також було сплачено 31032,00 грн. за організацію поминального обіду (19.06.2016 року). За організацію поминального обіду (9 днів) було сплачено 13675,00 гри., за організацію поминального обіду (1 рік) було сплачено 37071,00 грн. Загальна сума матеріальних збитків становить 250697,69 грн.
ПрАТ СК «ПЗУ Україна» (PZU Україна) позивачу було перераховано страхове відшкодування у розмірі 33799,83 грн. Невідшкодованою залишається сума матеріальних витрат, понесених позивачкою на поховання у розмірі 216897,86 грн., які вона просила суд стягнути з Публічного акціонерного товариства «Північтранс», а також моральну шкоду в розмірі 1000000,00 грн.
Також позивач просила суд стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 1000000,00 грн., оскільки така передчасна смерть її доньки стала важкою психологічною травмою для неї особисто, рідних та близьких.
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2020 року позов задоволено частково та ухвалено стягнути з ПАТ «Північтранс» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 184332,18 грн., моральну шкоду в розмірі 982600, 00 грн., а всього 1166932 грн. 18 коп., вирішено питання стосовно судових витрат; в іншій частині позовних вимог відмовлено.
Ухвалюючи рішення суду, суд першої інстанції з виходив з підстав обґрунтованості та доведеності позовних вимог.
В апеляційній скарзі ПАТ «Північтранс» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 приблизно о 20:20 годині, ОСОБА_2 , керуючи автобусом «БАЗ АО79.23», контур робочої гальмової системи задніх коліс якого знаходився у технічно несправному, непрацездатному, відмовному стані, рухався по проїжджій частині пр. Слобожанського з боку Центрального мосту, за напрямком руху у бік вул. Богдана Хмельницького, в районі світлофорного об`єкту, навпроти буд.12 в Індустріальному районі м. Дніпро, грубо порушуючи правила дорожнього руху, в порушення п.п.12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, допустив злочинну недбалість, не врахував дорожню обстановку, а також стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, при виникненні небезпеки руху не вжив заходів для зменшення швидкості автобуса до його зупинки, а в порушення п.п.2.3 (а), 10.1, 1.5 Правил дорожнього руху України, скоїв наїзд на пішохода, ОСОБА_3 , внаслідок чого остання отримала травми, які відносяться до І категорії тяжких тілесних ушкоджень та померла на місці події.
Вироком Індустріальним районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2019 ОСОБА_2 визнано винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки та звільнено від відбування покарання у зв`язку з амністією на підставі ст.1 п. «в» Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року.
Позивач є матір`ю загиблої ОСОБА_3 та було визнана потерпілою по кримінальному провадженню.
Під час скоєння ДТП ОСОБА_2 виконував трудові обов`язки з ПАТ «Північтранс», що підтверджується наказом № 104/-К від 01.07.2013 про прийняття на роботу, шляховим листом за червень 2016 року.
З матеріалів справи вбачається, а також підтверджено матеріалами справи та відповідними чеками, позивачем були понесені витрати на організацію похорон в загальному розмірі 201732,18 грн., а саме: 97500,00 грн. - за виготовлення та встановлення надмогильної споруди за договором № 027/17-Г від 29.05.2017 року; 759,07 грн. та 913,76 грн. - за косметичні послуги та підготовку тіла до поховання відповідно до квитанцій від 21.06.2016 року АТ «Райффайзен Банк Аваль»; 502,35 грн. - витрати на організацію та проведення поховання відповідно до договору-замовлення № 820; 17220,00 грн. - обслуговування похорон відповідно до накладної № 21 від 18.06.2016 року; 11550,00 грн. - за ритуальну атрибутику відповідно до заказу-наряду № 78 та квитанції до прибуткового касового ордеру № 78 від 19.06.2016 року; 2100,00 грн. - послуги катафалку відповідно до накладної №77 від 18.06.2016 року; 8000,00 грн. - за організацію та проведення поховання відповідно до договору-замовлення від 19.06.2016 року; 63187,00 грн. - кошти на поминальні обіди. Інші витрати належними та допустимими доказами суду не підтверджені.
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автобусом «БАЗ АО79.23», була забезпечена полісом страхової відповідальності АІ/9349066, виданим ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», відповідно до якого ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну становить 100000,00 грн., за шкоду заподіяну життю і здоров`ю - 200000,00 грн. на одного потерпілого.
Задовольняючи частково позовні вимоги, районний суд обґрунтовано виходив з того, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
А тому, суд вважав за необхідне стягнути з ПАТ «Північтранс» матеріальну шкоду в розмірі 184332,18 грн., а саме з урахування обов`язку страховика сплатити потерпілій розмір відшкодування матеріальної шкоди - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку - в даному випадку 17400,00 грн. ( 201732,18 грн. - 17400,00 грн. = 184332,18 грн.) 
Наслідки ДТП, яке відбулась 17 червня 2016 року стали для позивача важкою психологічною травмою, оскільки її донька була позбавлена життя, дані події призвели до сильних душевних страждань. Враховуючи викладене та керуючись принципами розумності та справедливості, суд оцінює моральну шкоду, завдану позивачу 1000000 гривень 00 копійок.
Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог, а саме - з відповідача ПАТ «Північтранс» на користь позивача на відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню - 982600,00 грн., оскільки судом враховані 17400 грн. - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі - витрати, які повинна відшкодувати страхова компанія відповідно до ст.. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Частиною першою статті 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
У ст. 27 Закону зазначено, що страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Відповідно до ст. 1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не врахована довідка від 23 березня 2018 року (вих. № 256), яка підтверджує відсутність перебування ТЗ в оренді та спростовує інформацію викладену в позовні й заяві, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки даний факт спростовується вироком Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська від 07 червня 2019 року, тоді як посилання апелянта на не обов`язковість врахування вироку, є необґрунтованими. 
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 , був звільнений за власним бажанням 16 червня 2016 року, тобто до скоєння ДТП, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до шляхового листа за червень 2016 року та пояснень самого ОСОБА_4 , що саме він під час виконання своїх трудових обов`язків, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 (т.2 а.с. 21-25).
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами матеріальні збитки та судом першої інстанції не перевірений їх розмір, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки в матеріалах справи наявні всі необхідні документи на підтвердження стягнутої суми, розмір якої перевірений й апеляційним судом. 
Інші наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.
Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Північтранс" - залишити без задоволення.
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2020 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Н.М. Деркач

Т.Р. Куценко