ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

13 жовтня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 340/2844/19	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого  судді:           Дурасової Ю.В.,
суддів:                               Божко Л.А., Лукманової О.М.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційні скарги   ОСОБА_1 , Кропивницького міського військового комісаріату
на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09.06.2020 (головуючий суддя Момонт Г.М., повний текст складено 09.06.2020)
у справі за позовом ОСОБА_1 до відповідача-1: Кропивницького міського військового комісаріату; відповідача-2: ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,- 

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до відповідача Кропивницького міського військового комісаріату про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, просив (а.с. 3-12):
Позов обґрунтовано тим, що Кропивницький міський військовий комісаріат повинен нарахувати позивачу одноразову допомогу ще за 8 календарних років, а Кропивницький обласний військовий комісаріат – виплатити таку допомогу. Позивач вказує, що при звільненні йому не виплачена компенсація за не використану основну відпустку за 2014 – 2017 роки та додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2015 – 2019 роки. Стосовно строків звернення до суду позивач з посиланням на ст.233 КЗпП України вважає, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
В ході розгляду справи залучено співвідповідача Кропивницький обласний військовий комісаріат (відповідач-2) (а.с. 43, 100-101).
Згідно позовної заяви від 03.01.2020 року відповідачами зазначено Кропивницький міський військовий комісаріат (відповідач-1) та Кропивницький обласний військовий комісаріат (відповідач-2), згідно позову від 03.01.2020 року позивач просить (а.с. 49-59):
- визнати протиправною бездіяльність Кропивницького міського військового комісаріату щодо не нарахування та не виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 13 повних календарних років служби, відповідно до розділу XXXII пункту 1 Наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 р. №260 “Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам”;
- зобов`язати Кропивницький міський військовий комісаріат здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату недоплаченої одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 13 повних календарних років служби, відповідно до розділу XXXII пункту 1 Наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 р. №260 “Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам”, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення на день звільнення 08.05.2019 року, у розмірі 21  397,39    грн.;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснити ОСОБА_1 виплату недоплаченої одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 13 повних календарних років служби, відповідно до розділу ХХХІІ пункту 1 наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 р. №260 “Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам”, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення на день звільнення 08.05.2019 р., у розмірі 21  397,39 грн.; 
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо не включення до наказу Кропивницького міського військового комісаріату (по стройовій частині) від 08.05.2019 р. №54 пункту стосовно нарахування та виплати ОСОБА_1 Кропивницьким міським військовим комісаріатом грошової компенсації за невикористані дні основних відпусток: за 2014 рік – 20 календарних днів, за 2015 рік – 30 календарних днів, за 2016 рік – 35 календарних днів, за 2017 рік – 35 календарних днів, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення на день звільнення 08.05.2019 року, у розмірі 21    397,39 грн.;
- зобов`язати Кропивницький міський військовий комісаріат внести зміни до наказу Кропивницького міського військового комісаріату (по стройовій частині) від 08.05.2019 р. №54, щодо включення пункту стосовно нарахування та виплати ОСОБА_1 Кропивницьким міським військовим комісаріатом грошової компенсації за невикористані дні основних відпусток: за 2014 рік – 20 календарних днів, за 2015 рік – 30 календарних днів, за 2016 рік – 35 календарних днів, за 2017 рік – 35 календарних днів, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення на день звільнення 08.05.2019 року, у розмірі 21  397,39 грн.;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні основних відпусток: за 2014 рік – 20 календарних днів, за 2015 рік – 30 календарних днів, за 2016 рік – 35 календарних днів, за 2017 рік – 35 календарних днів, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення на день звільнення 08.05.2019 р., у розмірі 21    397,39 грн.;
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо не включення до наказу Кропивницького міського військового комісаріату (по стройовій частині) від 08.05.2019 р. №54 пункту стосовно нарахування та виплати ОСОБА_1 Кропивницьким міським військовим комісаріатом грошової компенсації за всі невикористані дні додаткових відпусток – 14 днів за кожен рік, за 2015-2019 років, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення на день звільнення 08.05.2019 року, у розмірі 21    397,39 грн.
- зобов`язати Кропивницький міський військовий комісаріат внести зміни до наказу ІНФОРМАЦІЯ_3 (по стройовій частині) від 08.05.2019 р. №54, щодо включення пункту стосовно нарахування та виплати ОСОБА_1 Кропивницьким міським військовим комісаріатом грошової компенсації за всі невикористані дні додаткових відпусток – 14 днів за кожен рік, за 2015-2019 років, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення на день звільнення 08.05.2019 року, у розмірі 21    397,39 грн.;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткових відпусток – 14 днів за кожен рік, за 2015 – 2019 років, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення на день звільнення 08.05.2019 року, у розмірі 21 397,39    грн.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09.06.2020 позов задоволено частково. 
Визнано протиправною бездіяльність Кропивницького міського військового комісаріату щодо не включення до наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 (по стройовій частині) від 08 травня 2019 року №54 пункту стосовно нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації за невикористані дні основної відпустки за 2017 рік тривалістю 31 календарний день, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення на день звільнення 08 травня 2019 року. 
Зобов`язано Кропивницький міський військовий комісаріат внести зміни до наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 (по стройовій частині) від 08 травня 2019 року №54 щодо включення пункту стосовно нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні основних відпусток: за 2014 рік – 20 календарних днів, за 2015 рік – 30 календарних днів, за 2016 рік – 35 календарних днів, за 2017 рік – 35 календарних днів, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення на день звільнення 08 травня 2019 року. 
Визнано протиправною бездіяльність Кропивницького міського військового комісаріату щодо не включення до наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 (по стройовій частині) від 08 травня 2019 року №54 пункту стосовно нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за всі невикористані дні додаткових відпусток як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2019 роки, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення на день звільнення 08.05.2019 року. 
Зобов`язано Кропивницький міський військовий комісаріат внести зміни до наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 (по стройовій частині) від 08 травня 2019 року №54 щодо включення пункту стосовно нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за всі невикористані дні додаткових відпусток за 2015 -2019 роки по 14 календарних днів за кожен рік, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення на день звільнення 08.05.2019 року. 
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Свою позицію щодо задоволеної частини позовних вимог суд першої інстанції обґрунтував тим, що у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані дні щорічної та додаткової відпустки. Оскільки позивач не використав щорічну та додаткову відпустку за відповідні періоди, то має право на компенсацію за такі відпустку при звільненні з військової служби. Однак під час винесення наказу Кропивницького міського військового комісаріату всупереч вимогам Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20.12.1991 р. №2011-ХІІ не включено пункт щодо грошової компенсації за невикористані дні щорічної та додаткової відпустки, що призвело до невиплати Кропивницьким міським військовим комісаріатом відповідної грошової компенсації.
Разом з тим, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовна вимога про зобов`язання  ІНФОРМАЦІЯ_5 виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за всі невикористані дні щорічних та додаткових відпусток задоволенню не підлягає з огляду на її передчасність, оскільки підставою для проведення грошових виплат  ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_1 є відповідні накази Кропивницького міського військового комісаріату.
Також відмовлено в задоволенні позивних вимог щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 13 повних календарних років служби, оскільки період служби позивача в органах внутрішніх справ з 1992 року по 1998 роки не передбачає право позивача на одержання одноразової грошової допомоги при звільненні, т.я. позивача звільнено зі служби через службову невідповідність, а абз. 3 ч. 2 ст. 15 ЗУ “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” передбачено, що звільненим з військової служби за службовою невідповідністю, грошова допомога не виплачується. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем та відповідачем-1 (Кропивницьким міським військовим комісаріатом) подані апеляційні скарги.
Позивач в своїй апеляційній скарзі зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та винести нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Посилається на те, що наказом Кропивницького міського військового комісаріату від 08.05.2019 року №54 його було звільнено в запас. На даний час він є військовим пенсіонером та одержує пенсію, яка призначена згідно ЗУ №2262ХІІ (про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб). На час звільнення в травні 2019 року його грошове забезпечення складало 21397,39грн. В наказі  від 08.05.2019 року №54 зазначено, що його вислуга років становить (календарна) 13 років 9 місяців 12 днів; (пільгова) 4 роки 2 місяці 16 днів; (загальна) 17 років 11 місяців 28 днів.  Однак, виплачена одноразова грошова допомога в розмірі 50% місячного грошового забезпечення лише за 5 повних календарних років служби. Вважає, що його права порушені, оскільки в силу пункту 1 розділу ХХХІІ «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» що затверджений Наказом  Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260, одноразова грошова допомога виплачується за кожний повний календарний рік служби, тому йому слід здійснити доплати ще за 8 років. 
Відповідач в своїй апеляційній скарзі зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та винести нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вважає, що рішення суду перш9ої інстанції не ґрунтується на засадах верховенства права. Посилається на те, що прийняття на військову службу, її проходження та звільнення врегульовані спеціальними законами. Зокрема військовослужбовцю виплачується грошове забезпечення, а не заробітна плата. Військовослужбовці не перебувають у трудових відносинах. Особливістю військової служби є те, що військовослужбовці пов`язані з обов`язками військової служби по захисту Вітчизни, в наслідок чого такі особи наділяються відповідними правами та мають відповідні обов`язки не притаманні звичайному працівнику. Вважає, що у правовідносинах з військовослужбовцем не можуть бути застосовані норми трудового права.
Відзиви на апеляційні скарги не надходили, що не перешкоджає розгляду справи по суті.
Розгляд справи здійснюється в  порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг, внаслідок наступного. 
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 Наказом МВС України від 26.05.1998 року №173о/с звільнений з органів МВС у запас Збройних Сил України за п. 64 «д» (через службову невідповідність).
23.04.2014 р. ОСОБА_1 призваний на військову службу відповідно до Указу Президента України “Про часткову мобілізацію” від 17.03.2014 р. №303/2014 (а.с.96-97).
Наказом військового комісара Кропивницького міського військового комісаріату (по стройовій частині) від 08.05.2019 р. №54 майора ОСОБА_1 , заступника військового комісара з територіальної оборони Кропивницького міського військового комісаріату Кіровоградської області оперативного командування “Південь”, звільненого наказом командувача військ оперативного командування “ ІНФОРМАЦІЯ_7 ” (по особовому складу) від 08 квітня 2019 року №88 у запас за підпунктом “б” (за станом здоров`я – на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час або обмежену придатність у воєнний час, за винятком випадків, визначених положеннями про проходження громадянами України військової служби) частини 5 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, вважати, що справи та посаду здав і направлений для зарахування на військовий облік до Кропивницького міського військового комісаріату (а.с.18-19, 66-67).
Вказаним наказом ОСОБА_1 з 08 травня 2019 року виключено зі списків особового складу Кропивницького міського військового комісаріату Кіровоградської області та всіх видів забезпечення.
Також, наказом від 08.05.2019 р. №54 встановлено, що станом на 08.05.2019 року:
- безперервна вислуга років становить: 05 років 00 місяців 15 днів. 
- вислуга років становить: 
- календарна: 13 років 09 місяців 12 днів; 
- пільгова: 04 роки 02 місяці 16 днів; 
- загальна – 17 років 11 місяців 28 днів. 
Наказом від 08.05.2019 р. №54 визначено виплатити ОСОБА_1 :
- грошову компенсацію за 05 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2018 рік відповідно до розділу ХХХІ пункту 3 наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 р. №260 “Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам”; 
- одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 5 повних календарних років служби відповідно до розділу ХХХІІ пункту 1 наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 р. №260 “Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам”.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України,  Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20.12.1991 р. №2011-ХІІ, норми постанови Кабінету Міністрів України “Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їх сімей” від 17.07.1992  р. №393, норми «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 р. №260 .
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.
Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
Частиною 5 статті 17 Конституції України встановлено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Відповідно до абз.1 п.2 ст.15 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20.12.1991 р. №2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. 
У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
В силу абз.3 п.2 ст.15 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” (№2011-ХІІ) військовослужбовцям при звільненні з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем чи у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, у зв`язку з набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, не виплачується.
Водночас, абз.6 п.2 ст.15 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” (№2011-ХІІ) визначено: у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.
Отже вказані норми регулюють порядок і підстави виплати, чи не виплати одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовця. 
Відповідно до п.10 постанови Кабінету Міністрів України “Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їх сімей” від 17.07.1992  р. №393 (Постанова №393) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби:
- які звільняються із служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби; 
- які звільняються із служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби; 
- які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
При цьому, зазначеним в абзаці 1 цього пункту військовослужбовцям, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони і особам рядового і начальницького складу: 
- які звільняються із служби за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням ними умов контракту, у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, одноразова грошова допомога не виплачується; 
- які звільняються із служби повторно, одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, що при попередньому звільненні не набули право на отримання такої допомоги.
Строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.
Так, пунктом 1 розділу ХХХІІ «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 р. №260 (Порядок №260) визначено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Водночас, згідно пункту 6 розділу ХХХІІ Порядку №260 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем, у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, у зв`язку з набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення, пов`язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України “Про запобігання корупції”, а також тим, які станом на 16 березня 2014 року проходили службу на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя і в установленому порядку не продовжили її проходження за межами тимчасово окупованої території України, одноразова грошова допомога не виплачується.
Оскільки матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 Наказом МВС України від 26.05.1998 року №173о/с звільнений з органів МВС у запас Збройних Сил України за п. 64 «д» (через службову невідповідність) (а.с. 145), то колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутні підстави для виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 50% за період служби позивача в органах МВС України на період з 1991 по 1998 роки. 
Відповідно до п.7 розділу ХХХІІ Порядку №260 у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання одноразової грошової допомоги, установленої Законом України “Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”.
Пунктом 8 розділу ХХХІІ Порядку №260 для визначення розміру одноразової грошової допомоги в разі звільнення з військової служби строк календарної служби осіб офіцерського складу, осіб рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, обчислюється згідно з пунктами 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 “Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей” (зі змінами).
На думку колегії суддів апеляційної інстанції аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що у разі звільнення зі служби за станом здоров`я військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейських, співробітників Служби судової охорони, осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, їм виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
При цьому законодавчо встановлюються обмеження за яких така допомога не виплачується, зокрема: звільнення із служби за службовою невідповідністю; у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту; у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили; у зв`язку з набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією.
Також, абзацом 6 п.2 статті 15 Закону №2011 та абзацом 5-7 пункту 10 Постанови №393 визначено, що при повторному звільненні зі служби одноразова грошова допомога виплачується за період календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, що при попередньому звільненні не набули право на отримання такої допомоги.
Отже, для визначення періоду за який виплачується грошова допомога визначальною є обставина набуття чи не набуття особою права на отримання відповідної допомоги під час проходження служби у попередніх періодах.
Зокрема, позивач в період служби в органах МВС України з 1991 по 1998 роки не набув право на виплату грошової допомоги в розмірі 50%, оскільки був звільнений з служби за службовою невідповідністю. 
Так, у період з 01.09.1991 р. по 26.05.1998 р. ОСОБА_2 проходив службу в органах внутрішніх справ України (а.с.146), однак, Наказом УМВС України в Кіровоградській області від 26.05.1998 р. №173 о/с “По особовому складу” згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України звільнено з органів МВС у запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік) за п.64 “д” (через службову невідповідність) лейтенанта міліції ОСОБА_1 слідчого слідчого відділу Кіровоградського міського управління УМВС України в області з 26 травня 1998 р. (а.с. 145).
Таким чином, період служби ОСОБА_1 в органах внутрішніх справ з 1991 по 1998 роки не підлягає врахуванню при виплаті одноразової грошової допомоги передбаченої пунктом 2 ст.15 Закону №2011 та пунктом 10 Постанови №393.
Виходячи з викладеного, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач-1 правильного зазначив в наказі від 08.05.2019 р. №54, що  одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення слід виплатити за 5 повних календарних років служби.
Стосовно задоволених позовних вимог щодо виплати компенсації за невикористані дні основних відпусток за 2014 – 2017 роки колегія суддів апеляційної інстанції також погоджується з висновком суд першої інстанції  та зазначає наступне.
Відповідно до п.1 ст.101 Закону №2011, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. 
Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; 
від 10 до 15 років – 35 календарних днів; 
від 15 до 20 років – 40 календарних днів; 
понад 20 календарних років – 45 календарних днів. 
Час для проїзду до місця проведення зазначеної відпустки і назад не надається. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються.
Згідно з абз.2, 3 п.14 ст.101 Закону №2011, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті.
У рік звільнення зазначених в абзацах 1 та 2 цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Пунктом 3 розділу ХХХІ Порядку №260 визначено, що у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
В розумінні пункту 2.1.6. підрозділу 2.1. розділу 2. Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 17.04.2017 р. №124 (Інструкція з діловодства) рапорт (заява) – письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.
Відповідно до пункту 2.3.4. підрозділу 2.3. розділу 2. Інструкції з діловодства, накази по стройовій часині видаються з питань, зокрема щодо вибуття у відрядження, відпустку, на навчання, прибуття з відрядження, відпустки, навчання (крім державних службовців).
Таким чином, військовослужбовцю щорічна основна відпустка надається за його рапортом та оформляється наказом по стройовій частині.
Матеріали справи містять підтвердження, що на виконання вимог ухвали Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20.03.2020 р. військовою частиною НОМЕР_1 листом від 13.04.2020 р. №986 повідомлено, що за період з 23.04.2014 р. по 20.02.2018 р. військової служби ОСОБА_1 у військовій частині НОМЕР_1 (військовій частині польова пошта НОМЕР_2 ) надання йому відпусток у наказах командира військової частини (по стройовій частині), в книгах обліку внутрішніх документів (записів, рапортів щодо надання відпустки), книзі обліку тимчасово відсутнього і тимчасово прибулого до військової частин особового складу не обліковано (а.с.209).
Зміст зазначеного листа узгоджується зі змістом довідки військової частини НОМЕР_1 від 17.07.2018 р. №1441 відповідно до якої майору ОСОБА_1 , начальнику штабу – першому заступнику командира військової частини НОМЕР_1 , у тому, що за період з 23 квітня 2014 року по 31 грудня 2017 року не використав основну відпустку: за 2014 рік – 20 календарних днів, 2015 рік – 30 календарних днів, 2016 рік – 35 календарних днів (2017 рік – 35 календарних днів (а.с.20). Суд бере до уваги, що позивачем не надано доказів подання відповідачу-1 довідки військової частини НОМЕР_1 від 17.07.2018 р. №1441.
Разом з тим, у наказі командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.02.2018 р. №51 вказано, що щорічну основну відпустку за 2018 рік ОСОБА_1 не використав. Відпустка за 2017 рік використана тривалістю 4 доби з 05.02.2018 р. по 08.02.2018 р. (а.с.89). Посилання на використання чи не використання ОСОБА_1 щорічної основної відпустки за 2014 – 2016 рік наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.02.2018 р. №51 не містить.
Зважаючи на письмову інформацію повідомлену суду військовою частиною НОМЕР_1 та беручи до уваги факт відсутності наказів по стройовій частині та рапортів щодо перебування ОСОБА_1 у щорічних основних відпустках за період з 2014 по 2017 рік, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що такі відпустки позивачем не відбуті, оскільки офіційних підтверджень про відбуття позивачем днів відпусток, матеріали справи не містять.
При цьому, у судовому засіданні позивачем надано пояснення, що у період з 05.02.2018 р. по 08.02.2018 р. (4 доби) він перебував у відрядженні, а не у відпустці, рапорту про надання йому відпустки не писав.
На думку колегії суддів апеляційної інстанції, посилання у наказі командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.02.2018 р. №51 на використання ОСОБА_1 щорічної основної відпустки за 2017 рік тривалістю 4 доби з 05.02.2018 р. по 08.02.2018 р. є необґрунтованим, з огляду на відсутність відповідного рапорту та наказу по стройовій частині про вибуття ОСОБА_1 у щорічну основну відпустку.
В силу приписів ст.101 Закону №2011 та п.3 р.  ХХХІ Порядку №260 при звільненні військовослужбовець за власним бажанням має право використати щорічну відпустку або одержати грошову компенсацію за всі невикористані дні щорічної основної відпустки.
Оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що при звільненні позивачем подавався рапорт щодо надання йому невідбутих щорічних відпусток, то Кропивницький міський військовий комісаріат був зобов`язаний вирішити питання стосовно грошової компенсації усіх невідбутих позивачем відпусток.
Водночас, відповідачем-1 при звільненні позивача безпідставно не включено до наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 (по стройовій частині) від 08.05.2019 р. №54 пункту щодо грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2017 рік тривалістю 31 календарний день, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Факт проходження служби позивачем у період з 2014 по 2017 роки у військовій частині НОМЕР_1 не свідчить, що саме військова частина НОМЕР_1 повинна була виплачувати ОСОБА_1 грошову компенсацію за не відбуті щорічні основні відпустки, оскільки така компенсація виплачується при звільненні з військової служби, однак позивач з військової служби звільнений наказом командувача військ оперативного командування “ ІНФОРМАЦІЯ_7 ” (по особовому складу) від 08.04.2019 р. №88 та наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 (по стройовій частині) від 08.05.2019 р. №54 виключений зі списків особового складу.
З огляду на викладене та беручи до уваги, що підчас розгляду справи підтверджено факт не використання ОСОБА_1 щорічної основної відпустки за період з 23 квітня 2017 року по 31 грудня 2017 року, а саме: за 2014 рік тривалістю 20 календарних днів, за 2015 рік – 30 календарних днів, за 2016 рік – 35 календарних днів, 2017 рік – 35 календарних днів, суд першої інстанції обгрунтовано визначився про  задоволення позовних вимог щодо зобов`язання Кропивницького міського військового комісаріату внести зміни до наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 (по стройовій частині) від 08.05.2019 р. №54 щодо включення пункту стосовно нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні основних відпусток: за 2014 рік – 20 календарних днів, за 2015 рік – 30 календарних днів, за 2016 рік – 35 календарних днів, за 2017 рік – 35 календарних днів, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення на день звільнення 08 травня 2019 року.
Також, слід взяти до уваги, що відповідно до п.7 Положення про військові комісаріати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2013 р. №389 обласні військові комісаріати є юридичними особами, мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства. Інші військові комісаріати є відокремленими підрозділами відповідних обласних військових комісаріатів.
Підставою для проведення Кіровоградським обласним військовим комісаріатом грошових виплат позивачу є відповідні накази Кропивницького міського військового комісаріату.
Суд першої інстанції правильно визначив, що оскільки причиною невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані щорічні основні відпустки стало не включення таких виплат до наказу, а не бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_5 , то позовна вимога про зобов`язання Кіровоградського обласного військового комісаріату виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні основних відпусток: за 2014 рік – 20 календарних днів, за 2015 рік – 30 календарних днів, за 2016 рік – 35 календарних днів, за 2017 рік – 35 календарних днів, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення на день звільнення 08 травня 2019 року є передчасною та задоволенню не підлягає.
Щодо позовних вимог відносно виплати компенсації за невикористані дні додаткових відпусток за 2015 – 2019 роки слід зазначити наступне.
28.05.2015 р. ОСОБА_1 набув статусу учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 (а.с.14).
Згідно з ч.1 ст.2 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” від 25.03.1992 р. №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Відповідно до п.12 ст.12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” від 22.10.1993 р. №3551-ХІІ учасникам бойових дій надаються такі пільги: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Статтею 162 Закону України “Про відпустки” від 15.11.1996 р. №504/96-ВР встановлено, що учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, особам, реабілітованим відповідно до Закону України “Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 – 1991 років”, із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
На підставі п.8 ст.101 Закону №2011 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України “Про відпустки”. Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.
Пунктом 17 статті 101 Закону №2011 визначено, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною 1 цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.
Згідно з п.18 ст.101 Закону №2011 в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.
З огляду на п.19 ст.101 Закону №2011 надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.
При цьому визначення поняття особливого періоду наведене у Законі України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” від 21.10.1993 р. №3543-ХІІ та Законі України “Про оборону України” від 06.12.1991 р. №1932-ХІІ.
Таким чином, під час особливого періоду з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію припиняється надання військовослужбовцям додаткової відпустки передбаченої п.12.ст.12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” та ст.162 Закону України “Про відпустки”.
Натомість, з огляду на зміст п.14 ст.101 Закону №2011 за невикористані додаткові відпустки передбачена виплата грошової компенсації.
Таким чином, системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що припинення надання відпустки під час особливого періоду не свідчить про втрату особою права на таку відпустку, оскільки у разі невикористання додаткової соціальної відпустки протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період. Тобто право на додаткову відпустку може бути реалізовано особою одним із двох способів: шляхом безпосереднього отримання такої відпустки або ж шляхом виплати грошової компенсації за невикористану відпустку.
Так, під час дії особливого періоду лише припиняється фактичне надання військовослужбовцям додаткових відпусток, зокрема передбачених п.12 ст.12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” та ст.162 Закону України “Про відпустки”, що є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на безпосереднє використання додаткової відпустки. 
Однак обмеження щодо одного із двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, гарантованого п.12.ст.12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” та ст.162 Закону України “Про відпустки”.
При цьому, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні додаткової відпустки.
Викладене узгоджується з висновками Верховного Суду наведеними у рішенні від 16.05.2019 р. за результатами розгляду зразкової справи №620/4218/18 (провадження №Пз/9901/4/19) та висновками Великої Палати Верховного Суду викладеними у постанові від 21.08.2019 р. у зазначеній справі.
Отже, позивач як учасник бойових дій не використав додаткову відпустку за період з 2015 року по 2019 рік, а тому набув право на отримання грошової компенсації за таку відпустку при звільненні з військової служби.
Однак, під час винесення наказу Кропивницького міського військового комісаріату (по стройовій частині) від 08.05.2019 р. №54 відповідачем-1 всупереч вимогам Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” не включено пункт щодо грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої п.12 ст.12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” та ст.162 Закону України “Про відпустки” за період з 2015 року по 2019 рік, що призвело до не виплати Кіровоградським військовим комісаріатом ОСОБА_1 відповідної грошової компенсації.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог щодо нарахування та виплати компенсації за всі невикористані позивачем дні додаткової відпустки.
Разом з тим, позовна вимога про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_5 виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткових відпусток – 14 днів за кожен рік, за 2015 – 2019 років, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення на день звільнення 08.05.2019 року, задоволенню не підлягає з огляду на її передчасність.
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційних скарг не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.
З огляду на результати розгляду справи, характер спірних відносин судові витрати розподілу не підлягають.
Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись ст.    241-245,    250,    315,    316,    321,    322        КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Кропивницького міського військового комісаріату – залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09.06.2020 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.
В силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови виготовлено 19.10.2020.
   
Головуючий   суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова