П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

22 грудня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/10035/20	
Головуючий в 1 інстанції: Свида Л.І.
          
          П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
          головуючого судді:  Шляхтицького О.І.
          суддів: Домусчі С.Д. ,  Семенюка Г.В. 
          секретар – Цехмейстренко Ю.В.,

за участю апелянта – ОСОБА_1 

          розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2020 року по справі № 420/10035/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії, –

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії.
Одеський окружний адміністративний суд ухвалою від 12 жовтня 2020 року вказаний позов залишив без руху та надав термін для усунення недоліків шляхом надання позивачем до Одеського окружного адміністративного суду належним чином оформленої заяви про усунення недоліків позовної заяви українською мовою із зазначенням чіткої прохальної частини та змісту позивних вимог щодо кожного з відповідачів та обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача кожним з відповідачів.
19 жовтня 2020 року надійшла заява на усунення недоліків на виконання ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 12.10.2020 на 114 аркушах на російській мові, при цьому заява не містила чіткої прохальної частини та змісту позивних вимог щодо кожного з відповідачів та обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача кожним відповідачем.
Одеський окружний адміністративний суд ухвалою від 22 жовтня 2020 року зазначену позовну заяву повернув без розгляду у зв`язку з невиконанням вимог ухвали про залишення без руху.
Суд першої інстанції, приймаючи ухвалу, посилався на пункти 4,9 частини 5 статті 160 КАС України в якій вказано, що в позовній заяві зазначається зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів – зміст позивних вимог щодо кожного з відповідачів; у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень – обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача, та на статтю 14 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» якою зауважено, що у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою.
Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, викладену російською мовою, із якої вбачається прохання скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2020 року та направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2020 року позовну заяву позивача залишено без руху у зв`язку з недотриманням вимог щодо державної мови судочинства і не належним оформленням заяви, не зазначенням чіткої прохальної частини та змісту позивних вимог, та надано строк для усунення недоліків п`ять днів з моменту отримання копії вказаної ухвали суду.
Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції правильно виходив з того, що така викладена російською мовою. Водночас відповідно до положень статті 10 Конституції України та статті 6 Закону України «Про засади державної мовної політики» від 03 липня 2012 року № 5029-VІ (далі - Закон № 5029-VІ) державною мовою в Україні є українська мова, а в силу приписів статті 15 КАС України, судочинство і діловодство в адміністративних судах провадиться державною мовою.
Крім того, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до частини 3 статті 14 Закону № 5029-VI сторони, які беруть участь у справі, подають до суду письмові процесуальні документи і докази, викладені державною мовою. У межах території, на якій поширена регіональна мова (мови), що відповідає умовам частини третьої статті 8 цього Закону, допускається подача до суду письмових процесуальних документів і доказів, викладених цією регіональною мовою (мовами), з перекладом, у разі необхідності, на державну мову без додаткових витрат для сторін процесу.
За зазначених обставин, суд першої інстанції мав достатні правові підстави для залишення позовної заяви без руху для надання останній часу подати до суду позовну заяву, викладену українською мовою та зазначити чітку прохальну частину та чіткий зміст позовної заяви. 
19 жовтня 2020 року надійшла заява на усунення недоліків на виконання ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 12.10.2020, проте суд виснував, що у поданій заяві знову чітко не сформований зміст позовних вимог відповідно до статті 160 КАС та окремо щодо кожного з відповідачів, не зазначив, які конкретно правовідносини виникли між ним і Головним управлінням Національної поліції в Одеській області, Ліквідаційною комісією Головного управління Міністерства внутрішніх справ України, у межах яких необхідно задовольнити його порушені права, свободи чи інтереси. Абстрактні міркування позивача з посиланням на норми чинного законодавства не є усуненням недоліків позовної заяви, про які йшлося в ухвалі суду першої інстанції від 12 жовтня 2020 року.
Вирішуючи спірне питання, колегія суддів виходить із наступного.
Так, згідно зі статтею 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова. Застосування мов в Україні гарантується Конституцією України та визначається законом.
Відповідно до статті 14 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою. У судовому процесі може застосовуватися інша мова, ніж державна, у порядку, визначеному процесуальними кодексами України та Законом України "Про судоустрій і статус суддів".
Положеннями статті 15 КАС України та статті 12 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що судочинство і діловодство в адміністративних судах провадиться державною мовою. Суди забезпечують рівність прав учасників судового процесу за мовною ознакою. Суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право учасників судового процесу на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють.
Учасники судового процесу, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача, в порядку, встановленому цим Кодексом.
Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що за загальним правилом судочинство здійснюється державною мовою, це правило також стосується і дій учасників судового процесу.
Учасникам судового процесу, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, гарантується право на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють. Це право може бути реалізоване ними шляхом подання заяв, надання пояснень, виступу в суді і заявлення клопотань рідною мовою або мовою, якою вони володіють. Однак, при цьому такий учасник судового процесу повинен користуватись послугами перекладача.
Водночас відповідний судовий процес може бути ініційований шляхом подання відповідної заяви (скарги), що повинна бути викладена державною мовою, тобто українською мовою.
Аналогічний за своєю суттю висновок зроблено в ухвалі Верховного Суду від 01 липня 2019 року у справі № 243/10706/18 і підстав для відступлення від нього немає.
І тільки в подальшому, під час власне самого судового процесу, його учаснику гарантується право на використання рідної мови або мови, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача.
З матеріалів справи вбачається, що позивач не подав в суді першої інстанції належну позовну заяву та не просив суд забезпечити йому право на участь у судовому процесі не на державній, а на іншій мові, якою він володіє.
Апеляційний суд, з огляду на те, що не було до суду заявлено вищезазначеного клопотання, вважає висновки суду першої інстанції обґрунтованими.
В свою чергу, відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Колегія суддів дійшла висновку, що обов`язковою умовою для здійснення судочинства в Україні регіональною мовою (мовами) є її поширення як такої на відповідній території України згідно з рішенням місцевої ради.
Слід звернути увагу на те, що відповідно до поданої скаржником апеляційної скарги, остання була викладена російською мовою, та скаржником не порушувалось питання про забезпечення його права на здійснення судового процесу на російській мові, оскільки він не володіє українською мовою.
Так, суд прийняв до розгляду апеляційну скаргу, яка викладена російською мовою, з метою уникнення надмірного формалізму та не обмежувати позивача у праві на доступ до суду.
З огляду на викладення апеляційної скарги, вона не містить чіткої прохальної частини і змісту, суд не може виявити належну увагу до аргументації заявника та дати вмотивовану і переконливу оцінку кожному доводу апеляційної скарги.
Також, вимоги ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції є незрозумілими та зі змісту апеляційної скарги неможливо встановити в чому саме полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права судом першої інстанції, що фактично позбавляє суд апеляційної інстанції можливості дослідити її обґрунтування та зміст вимог в повному обсязі.
Суд зазначає, що з огляду на не чіткість та незрозумілість змісту апеляційної скарги підстав вважати, що ОСОБА_1 зазначив в апеляційній скарзі обґрунтування вимог із зазначенням того, у чому полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права - немає.
У випадку виникнення труднощів при складанні позовної заяви, позивач вправі використати вимоги, передбачені частиною четвертою статті 160 КАС України, згідно яких на прохання позивача службовцем апарату адміністративного суду може бути надана допомога в оформленні позовної заяви. Разом з тим, таке право позивач може реалізувати на етапі складання тексту позовної заяви.
Проте, висновок суду не позбавляє позивача права на звернення до суду з проханням про допомогу при оформленні позовної заяви, на підставі пункту 4 статті 160 КАС України.
Отже, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, правильно встановленими обставинами по справі, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись статтями  308,  309,  315,  321,  322,  325 КАС України,- 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2020 року по справі № 420/10035/20 – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.
          Дата складення у повному обсязі і підписання рішення суду – 28 грудня 2020 року.

Головуючий суддя 	 	Шляхтицький О.І.	
Судді	    	Домусчі С.Д.    Семенюк Г.В.