ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

02 грудня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 280/5355/19	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Мельника В.В. (доповідач),
                               суддів:  Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,     
розглянувши в порядку 
письмового провадження
в м. Дніпрі апеляційну скаргу                    Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області

на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 28 серпня 2020 року (головуючий суддя – Стрельнікова Н.В.) про відмову в поновленні строку пред`явлення виконавчого документу до виконання в адміністративній справі

за позовом                                                  Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області

до                                                             ОСОБА_1 

про                                                            стягнення коштів за податковим боргом, -

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Державної податкової служби у Запорізькій області (далі – Позивач) звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду із заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.
Заява обґрунтована тим, що виконавчий документ було отримано Василівським управлінням ГУ ДПС у Запорізькій області 03.08.2020, проте у виконавчому листі встановлено строк пред`явлення до виконання до 24.07.2020, тобто стягувачем пропущено строк пред`явлення такого листа.
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 28 серпня 2020 року у задоволенні заяви Позивача про поновлення строку пред`явлення виконавчого документу до виконання відмовлено (а.с.124).
Ухвала суду мотивована тим, що судом не знайдено доказів наявності у Позивача обставин, що об`єктивно перешкоджали своєчасному отриманню виконавчого листа та відповідно, своєчасному пред`явленню виконавчого листа до виконання.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, Позивач оскаржив її в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі Позивач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити рішення, яким задовольнити заяву про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.
Вимоги апеляційної скарги мотивовано, зокрема, тим, що до Василівського управління ГУ ДПС у Запорізькій області виконавчий лист надійшов лише 03.08.2020 року. Тобто на момент надходження виконавчого листа по справі до територіального управління строк пред`явлення виконавчого документа до виконання був вже пропущений.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів  ст. 311 КАС України.
Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 08.01.2020 по справі №280/5355/19 адміністративний позов Головного управління ДПС у Запорізькій області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу  задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_1 податковий борг з адміністративних штрафів та штрафних санкцій за порушення закону у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюну у розмірі 34000 грн. (тридцять чотири тисячі гривень) на користь УК у Василівському районі/Орлянське/21081500, банк отримувача  Казначейство України (ЕАП),код отримувача ЄДРПОУ 38025519, МФО 899998.
Згідно з частиною першою  статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Вищезазначене рішення суду набрало законної сили 23.04.2020 року, строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання - до 24.07.2020 року.
Частиною шостою  статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.
Відповідно до частини першої  статті 376 КАС України стягувачам, які пропустили строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.
19 серпня 2020 року до суду першої інстанції надійшла заява Позивача про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.
Процесуальним законодавством не визначено переліку причин, які є поважними та за наявності яких суд повинен поновити пропущений строк. Водночас, вирішуючи питання визнання поважними причин пропуску строку, суд повинен перевірити, чи пропущено строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, чи поважні причини такого пропуску, що було підставою невчасного звернення за виконанням судового рішення.
Таким чином, стягувач має право на поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання за умови, якщо пред`явити цей документ до виконання вчасно йому завадили поважні причини.
Звертаючись до суду із заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання Позивач зазначив, що виконавчий документ було отримано Василівським управлінням ГУ ДПС у Запорізькій області 03.08.2020 року, проте у виконавчому листі встановлено строк пред`явлення до виконання до 24.07.2020, тобто стягувачем пропущено строк пред`явлення такого листа.
Колегія суддів звертає увагу на те, що нормами Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено обов`язку суду із безумовного направлення виконавчих листів особі, на користь якої ухвалено судове рішення. Натомість такій особі законодавчо забезпечено право отримання виконавчого листа за ініціативи останньої. Крім того, законодавчо забезпеченим є право на пред`явлення виконавчого листа до виконання, що також потребує самостійних вольових дій із боку відповідного суб`єкта. 
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви Позивача, обґрунтовано вказав на те, що матеріали справи не містять доказів неможливості отримати виконавчий лист та пред`явити його до виконання у період до спливу тримісячного строку, передбаченого частиною першою  статті 12 Закону України «Про виконавче провадження». 
Також, із матеріалів справи вбачається, що виконавчий лист у справі Позивачем було отримано 16 липня 2020 року (а.с.101), тобто до закінчення строку пред`явлення до виконання. При цьому Позивачем не наведено жодних підстав та обставин, що перешкоджали пред`явити виконавчий лист до виконання у строк до 24.07.2020 року.
У наведеному контексті посилання Позивача на отримання виконавчого листа лише 03.08.2020 року не можуть бути визнані поважною причиною пропуску строку пред`явлення виконавчого документа до виконання. 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
За таких обставин колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні відповідної заяви Позивача.
Доводи апеляційної скарги Позивача не можуть бути підставою для скасування ухвали суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області - залишити без задоволення.
Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 28 серпня 2020 року у справі №280/5355/19 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
   
Головуючий - суддя                                                                      В.В. Мельник 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова