Справа № 466/6784/17                                Головуючий у 1 інстанції: Баєва О.І. 
Провадження № 22-ц/811/2071/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П. 
Категорія: 39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
10 листопада 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі: 
                головуючої: Крайник Н. П.
суддів: Шеремети Н. О., Мельничук О.Я.
                при секретарі: Фейір К.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 23 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання кредитного договору недійсним, -
               в с т а н о в и в: 
       18.09.2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ «УкрСиббанк», в якому просила визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту №11157948000 від 22 травня 2007 року.
       В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що 22.05.2007 року між нею та АК Інноваційним банком «Укрсиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк», укладено договір про надання споживчого кредиту №11157948000, за умовами якого банк зобов`язувався надати позичальнику кредит в іноземній валюті в сумі 110000 доларів США.
       Вважає, що оспорюваний договір суперечить законодавству України, зокрема зазначає, що умови договору в частині надання кредиту в доларах США є способом зловживання правом, оскільки всі ризики знецінення національної валюти України покладаються на позичальника, тобто на позивача. Крім того, покликалася на те, що в договорі містяться умови, які регулюють внесення змін та розірвання договору лише в односторонньому порядку в інтересах та з боку банку, а порядку зміни договору, який би враховував інтереси позичальника немає, що, на думку її ( ОСОБА_1 ) суперечить п.8.1 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Зазначає, що Розділ 5 договору не передбачає можливість захисту її інтересів у разі незгоди із підняттям відсоткової ставки. Просила позов задоволити.
       Оскаржуваним рішенням у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ "УкрСиббанк" про визнання кредитного договору недійсним - відмовлено
       Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .
       Вважає оскаржуване рішення суду необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
       Зазначає, що договір про надання споживчого кредиту №11157948000 від 22 травня 2007 року, укладений між нею та АК інноваційним банком «Укрсиббанк», суперечить Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема, в порушення вимог закону відповідачем не було виконано переддоговірну роботу при укладення оспорюваного договору. Крім того, банком не надано жодної інформації про можливість різкого і значного подорожчання кредиту через зміну курсу долара США до гривні, не надано інформацію про вірогідність і наслідки такого подорожчання, що спричинило придбання нею продукції (кредиту), яка не має потрібних властивостей, а саме стійкої вартості оплати за кредит. Вважає, що суд першої інстанції не врахував, що відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», правочини здійснені з використанням нечесної підприємницької практики є недійсними. Крім того, зазначає, що в кредитному договорі містяться умови, які регулюють внесення змін (доповнень) та розірвання договору лише в односторонньому порядку і лише в інтересах банку та з боку банку. Зазначає, що в момент підписання оспорюваного договору її поставлено в невигідне становище, оскільки банк залишив за собою право в односторонньому порядку підвищувати процентну ставку, а також передбачив своє право, у випадку незгоди позичальника, чи без його згоди, вимагати повернення всієї суми кредиту. Зазначає, що кредитний договір 11157948000 від 22 травня 2007 року також суперечить законодавству України щодо використання іноземної валюти як засобу платежу на території України. Вважає, що надання резиденту кредитів у іноземній валюті для розрахунків на території України є незаконним. Зазначає. що використання іноземної валюти як засобу платежу можливе лише за наявності індивідуальної ліцензії Національного банку України. Суд першої інстанції не врахував, що її (позичальнику) не було надано право здійснювати використання готівки в іноземній валюті при здійсненні платежів за спірним договором кредиту та внесення плати за користування кредитом на користь банку шляхом внесення доларів США в касу банку. Вважає позовні вимоги підставними та такими, що підлягають задоволенню.
       Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким позов задовольнити. 
       У засіданні колегії суддів представник ПАТ «УкрСиббанк» - Ружицька О.В. проти скарги заперечила, просила у задоволенні скарги відмовити, рішення суду залишити без змін.
       Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів. 
       Згідно положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
       Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
       Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
       Відповідно до статей 626-628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       Відповідно до положень частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування ним.
       Згідно статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
       Частиною другою статті 19 цього Закону визначено, що підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.
       Сукупною вартістю кредиту є інформація про процентну ставку, вартість сукупних послуг та інших фінансових зобов`язань позивача, варіанти погашення кредиту, кількість платежів, їх періодичність та обсяги.
       Згідно із пунктом 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки зобов`язані у кредитному договорі, або додатку до нього, надавати позичальнику детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх сукупних послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача. Сукупною вартістю кредиту є інформація про процентну ставку, вартість сукупних послуг та інших фінансових зобов`язань позивача, варіанти погашення кредиту, кількість платежів, їх періодичність та обсяги.
       Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.  
       Судом встановлено, що 22.05.2007 року між ОСОБА_1 та АК інноваційним банком «Укрсиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк», укладено договір про надання споживчого кредиту №11157948000, відповідно до умов якого банк зобов`язувався надати позичальнику, а позичальник зобов`язувався прийняти, належним чином використовувати та повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 110000 доларів США та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим договором.
       Згідно п.1.2.1. даного договору надання кредиту здійснюється у строк з 22 травня 2007 року по 22 травня 2018 року.
       Пунктом 1.3.1 кредитного договору передбачено, що за користування кредитними коштами протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, позичальник зобов`язується сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 13% річних.
       Відповідно до Розділу 5 Договору про надання споживчого кредиту №11157948000 від 22.05.2007 року процентна ставка може бути змінена. Сторони погодили, що у разі настання будь-якої із обставин, передбачених ч.1 п.5.2 Договору, банк може збільшити розмір процентної ставки за договором. У разі незгоди із новим розміром процентної ставки позичальник має право достроково повернути Банку всю суму кредитних коштів.
       Згідно п.7.12 договору сторони домовилися вважати що, уклавши договір позичальник свої підписом засвідчує факт на згоду з умовами договору, підтверджує свої права та обов`язки за договором і погоджується з ними, підтверджує свою здатність виконувати умови договору та що всі умови договору йому цілком зрозумілі і позичальник вважає їх справедливими по відношенню до нього. 
       Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що підстав для визнання договору про надання споживчого кредиту №11157948000, укладеного 22.05.2007 року між ОСОБА_1 та АК інноваційним банком «Укрсиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк» немає, оскільки волевиявлення ОСОБА_1 під час укладання договору було вільним та відповідало її інтересам. 
       З таким висновком суду колегія суддів погоджується повністю.
       Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України у справі № 6-1341цс15 від 02 грудня 2015 року за змістом статей 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю,виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець,виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливими, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки, тощо.
       Аналіз умов оспорюваного договору №11157948000 від 22 травня 2007 року свідчить про те, що сторони договору досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивачка на момент укладення договору не заявляла щодо внесення до нього інших умов та в подальшому виконувала його умови.
       Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо надання кредиту Банком в доларах США, що, на її думку, є несправедливою умовою договору, не заслуговують на увагу, оскільки положення ч.2 ст.524 та ч.2 ст.533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
       Так положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак, не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов`язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов`язання у випадку зміни курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 08.02.2017 року у справі № 6-1905цс16.
        ОСОБА_1 , підписуючи договір про надання споживчого кредиту №11157948000 від 22.05.2007 року, погодилася на надання і повернення кредиту в іноземній валюті.
       Ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції позивачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження заявлених ОСОБА_1 позовних вимог.
       Враховуючи, що оскаржуване рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.
       Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -
  п о с т а н о в и в:   
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 23 червня 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови. 
Повний текст постанови складено 20 листопада 2020 року.

Головуючий:         Крайник Н. П. 

Судді:                Шеремета Н. О.

                                                                                          Мельничук О. Я.