ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7112/20 Справа № 203/1462/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Католікян М. О. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2020 року                                                                м. Дніпро

колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – Городничої В.С.,
суддів – Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 01 червня 2020 року 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства “Страхова компанія “Альфа Страхування” про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 
В С Т А Н О В И Л А:
У квітні 2020 року позивач -  ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом посилаючись на те, що 07.06.2019 на перехресті вул. Володимира Антоновича і вул. Херсонської в м. Дніпрі сталася дорожньо-транспортна пригода з участю автомобіля марки «Ford», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , і автомобіля марки «Nissan», реєстраційний номер – НОМЕР_2 , належного ОСОБА_1 .
У результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачу була заподіяна шкода. Після настання страхового випадку вона звернулася до відповідача, який застрахував ризики власника автомобіля марки «Ford». Між тим, відповідач без узгодження з позивачем розміру страхового відшкодування сплатив їй лише частину понесених витрат у сумі 75 380,36 грн. При цьому таке відшкодування було сплачено на підставі звіту оцінювача, виконаного із порушенням чинної методики. 
У зв`язку з викладеним, позивач звернулася до експерта-автотоварознавця. Розмір матеріальної шкоди, заподіяної позивачу, склав 159 996,73 грн. Таким чином, зважаючи на встановлений полісом ліміт відповідальності 100 000,00 грн, відповідач має відшкодувати позивачу різницю між вказаним лімітом та сплаченою сумою – 22 619,64 грн. 
На підставі викладеного, просила стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у сумі 29 107,35 грн: несплачене страхове відшкодування – 22 619,64 грн; пеня – 3 303,09 грн; три відсотки річних – 372,00 грн; інфляційні втрати – 112,62 грн; витрати з проведення експертизи – 1 900,00 грн; витрати з евакуації автомобіля – 800,00 грн.
Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 01 червня 2020 року у позові відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. 
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необізнаність Приватного акціонерного товариства “Страхова компанія “Альфа Страхування” про існування висновку експерта №2107/19/19 від 15.07.2019, складеного судовим експертом Дроздовим Ю.В., оскільки огляд пошкодженого ТЗ проводився 04.07.2019 року практично одночасно і експертом ОСОБА_3 і представником страховика, а тому факт необізнаності останнього виключається.
Відповідач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим положеннями ст.360 ЦПК України, не скористалися.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом встановлено, що 07.06.2019 на перехресті вул. Володимира Антоновича і вул. Херсонської в м. Дніпрі сталася дорожньо-транспортна пригода з участю автомобіля марки «Ford», реєстраційний номер – НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , і автомобіля марки «Nissan», реєстраційний номер – НОМЕР_2 , належного ОСОБА_1 . У результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачу була заподіяна шкода (а.с. 18).
Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Ford» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів №117298907 застрахована відповідачем, ліміт відповідальності – 100 000,00 грн, франшиза – 2 000,00 грн.
25 червня 2019 року позивач через представника повідомила відповідача про настання страхового випадку, звернувшись із заявою про виплату страхового відшкодування та документами, що підтверджують настання події, а також запрошенням на незалежну судову експертизу (а.с.12 – 16).
09 серпня 2019 року постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_2 за вказаним вище фактом було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 18).
Відповідно до звіту про оцінку колісного транспортного засобу від 12.07.2019 №47012, складеним фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 , який став підставою для сплати відповідачем страхового відшкодування, вартість відновлювального ремонту автомобіля позивачки становить 85 747,91 грн. (а.с.66 – 163).
Згідно з висновком експерта від 15.07.2019 №2107/19/19, складеним судовим експертом Дроздовим Ю.В., величина матеріальної шкоди, заподіяної позивачу, становить 270 403,44 грн. Ринкова вартість пошкодженого автомобіля становить 110 406,71 грн. За проведення дослідження позивач сплатила 1 900,00 грн. (а.с.19 – 56).
16 серпня 2019 року відповідач сплатив позивачу у рахунок страхового відшкодування 75 380,36 грн. Суму страхового відшкодування було сплачено на підставі звіту про оцінку колісного транспортного засобу від 12.07.2019 №47012, що також підтверджується листом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.09.2019 №19912/13-12 (а.с. 64, 65). 
Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів”, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до вимог ст. 35 Закону, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися, в тому числі: зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують;
Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою (п.36.1. ст. 36 зазначеного Закону).
Таким чином, обов`язок страховика сплатити потерпілій особі страхове відшкодування виникає винятково в разі, коли така особа звернеться з повідомленням про настання страхового випадку, заявою про сплату страхового відшкодування та відповідними доказами, що підтверджують обґрунтованість майнових претензій, як того вимагає підпункт “в” пункту 35.1 ст. 35 вищезазначеного Закону.
З матеріалів справи вбачається, що суму страхового відшкодування позивачу було сплачено на підставі звіту про оцінку колісного транспортного засобу від 12.07.2019 №47012 (а.с. 64, 65). 
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивач зверталася до страховика з вимогою сплатити страхове відшкодування відповідно до висновку експерта від 15.07.2019 №2107/19/19, складеного судовим експертом Дроздовим Ю.В. (а.с.19 – 56).
Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції, керуючись вимогами ст. 4 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76, 77, 81 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача у зв`язку з не доведенням факту повідомлення страховика про результати дослідження, проведеного судовим експертом Дроздовим Ю.В., а також висунення страховикові відповідних матеріальних претензій. 
Доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необізнаність Приватного акціонерного товариства “Страхова компанія “Альфа Страхування” про існування висновку експерта №2107/19/19 від 15.07.2019, складеного судовим експертом Дроздовим Ю.В., оскільки огляд пошкодженого ТЗ проводився 04.07.2019 року практично одночасно і експертом ОСОБА_3 і представником страховика, а тому факт необізнаності останнього виключається, не можу бути прийняті колегією суддів до уваги з огляду на наступне.
Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування, в якій обов`язково зазначається зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують (ст. 35 Закону України “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів”).
З огляду на положення Закону, позивач зобов`язана була звернутися до страховика з письмовою вимогою, обґрунтовуючи її висновком експерта №2107/19/19 від 15.07.2019 року, про виплату відповідної суми відшкодування. Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що страховик знав про існування висновку експерта №2107/19/19 від 15.07.2019 року, не дають суду підстави вважати, що останній був зобов`язаний сплатити відповідне відшкодування. 
Посилання апелянта в апеляційній скарзі на невідповідність Звіту про оцінку колісного транспортного засобу від 12.07.2019 №47012, складеного фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 , вимогам Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, та правильність висновку експерта від 15.07.2019 №2107/19/19, складеного ОСОБА_3 , не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин, які слугували підставою для відмови у задоволенні позову.
Приведені відповідачем інші доводи в апеляційній скарзі про те, що суд не надав належної оцінки обставинам справи, про невірне застосування судом норм матеріального права, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального і процесуального права.
Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.
       Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені відповідачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 01 червня 2020 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів згідно ч.3 ст.389 ЦПК України. 

Головуючий В.С.Городнича

Судді: О.В.Лаченкова

М.Ю.Петешенкова