Постанова
Іменем України 
24 грудня 2020 року
м. Київ
справа № 473/4172/18
провадження № 51-687 км 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                          ОСОБА_1 ,
суддів                                                                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                           ОСОБА_4 ,
прокурора                                                               ОСОБА_5 ,
захисників в режимі відеоконференції            ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника            ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 07 листопада 2019 року у кримінальних провадженнях              № 12018150190001774 та № 12018150190001415 за обвинуваченням
ОСОБА_8 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця          м. Роздільного Одеської області, жителя АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України.
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області від 29 липня         2019 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.
Вказаним вироком також засуджено ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , судові рішення щодо яких у касаційному порядку не оскаржуються.
Відповідно до вироку ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що він 17 вересня 2018 року близько 01:00, за попередньою змовою з ОСОБА_9 , діючи умисно, проникли на територію домоволодіння АДРЕСА_2 , де з гаража та житлового будинку таємно викрали майно потерпілого ОСОБА_11 , чим завдали майнової шкоди останньому на загальну суму 4 198 грн.
Крім того, 17 вересня 2018 року близько 01:20 ОСОБА_8 за попередньою змовою з ОСОБА_9 , діючи умисно, повторно, проникли на територію домоволодіння АДРЕСА_3 , де з приміщення житлового будинку таємно викрали майно потерпілої ОСОБА_12 , чим завдали майнової шкоди останній на загальну суму 12 773 грн.
Крім того, 17 вересня 2018 року близько 01:30 ОСОБА_8 за попередньою змовою з ОСОБА_9 , діючи умисно, повторно, проникли до приміщення гаража, розташованого на території домоволодіння АДРЕСА_2 , звідки викрали автомобіль марки «ЗАЗ Daewoo» д.н.з. НОМЕР_1 , чим завдали майнової шкоди потерпілому ОСОБА_13 на суму 86 955 грн.
Крім того, 23 вересня 2018 року близько 23:00 ОСОБА_8 за попередньою змовою з ОСОБА_10 , діючи умисно, а ОСОБА_8 повторно, проникли на територію домоволодіння АДРЕСА_4 , звідки викрали мопед марки «Suzuki Lets», чим завдали майнової шкоди потерпілому ОСОБА_14 на суму 8688 грн.
Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 07 листопада 2019 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_8 залишено без задоволення, а вирок Веселинівського районного суду Миколаївської області від 29 липня 2019 року – без зміни.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду і призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. На обґрунтування своїх вимог вказує про допущені апеляційним судом істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Зокрема, зазначає, що апеляційний розгляд кримінального провадження проведено за відсутності засудженого ОСОБА_8 та його захисника. Вважає, що поза увагою апеляційного суду залишилось клопотання сторони захисту щодо повторного допиту обвинувачених, потерпілих та свідків, повторного дослідження письмових доказів, чим порушено вимоги ст. 404 КПК України. Крім того, вказує, що апеляційний суд проігнорував доводи апеляційної скарги захисника щодо застосування до ОСОБА_8 недозволених методів слідства, вчинення на нього психологічного тиску під час проведення слідчого експерименту. Таким чином вважає, що ухвала апеляційного суду не може вважатись законною, обґрунтованою та вмотивованою, оскільки не відповідає вимогам ст. 419 КПК України, а тому підлягає скасуванню.
Позиції інших учасників судового провадження 
Від учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу захисника не надходило.
У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 підтримала касаційну скаргу, просила її задовольнити, захисник ОСОБА_7 поклався на розсуд суду. Прокурор ОСОБА_5 заперечувала щодо задоволення касаційної скарги, просила ухвалу апеляційного суду залишити без зміни.
Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши наведені в касаційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви Суду
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
У касаційній скарзі, окрім іншого, захисник вказує, що апеляційний розгляд проведено за відсутності засудженого ОСОБА_8 та його захисника, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Колегія суддів не може погодитись з такими доводами касаційної скарги захисника з огляду на наступне.
Положеннями ч. 4 ст. 405 КПК України передбачено, що неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. Якщо для участі в розгляді в судове засідання не прибули учасники кримінального провадження, участь яких згідно з вимогами цього Кодексу або рішенням суду апеляційної інстанції є обов`язковою, апеляційний розгляд відкладається.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою від 12 вересня   2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на вирок Веселинівського районного суду Миколаївської області від 29 липня 2019 року.
Ухвалою від 19 вересня 2019 року закінчено підготовку та призначено на                        07 листопада 2019 року о 10:00 апеляційний розгляд вказаного кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 .
Відповідно до наявних у матеріалах кримінального провадження зворотних поштових повідомлень, копії ухвал про відкриття апеляційного провадження та призначення апеляційного розгляду засуджений ОСОБА_8 отримав 29 вересня 2019 року та 10 жовтня 2019 року (т.3, а. с. 213, 215), а захисник ОСОБА_6 – 17 вересня           2019 року та 21 вересня 2019 року (т. 3, а. с. 197, 204).
Таким чином, засуджений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_6 були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду. При цьому матеріали кримінального провадження не містять заяв про поважність причин неприбуття в судове засідання або клопотань про відкладення апеляційного розгляду.
Дослідженням звукозапису судового засідання, який міститься на носії інформації, долученому до матеріалів кримінального провадження, а також дослідженням журналу судового засідання встановлено, що під час апеляційного розгляду апеляційним судом з`ясовано питання про те, чи належним чином повідомлені всі учасники судового провадження про дату, час і місце апеляційного розгляду, у тому числі й засуджений ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_6 , після чого поставлено на обговорення питання про можливість розгляду кримінального провадження за їх відсутності.
Враховуючи, що учасники судового розгляду не заперечували щодо можливості початку апеляційного розгляду за відсутності інших учасників кримінального провадження, а явка засудженого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_6 не була визнана судом обов`язковою, апеляційний суд перейшов до розгляду апеляційної скарги сторони захисту по суті.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційний суд повністю дотримався вимог ст. 405 КПК України, а тому доводи касаційної скарги захисника в цій частині є безпідставними.
Крім того, на думку колегії суддів, необґрунтованими є доводи касаційної скарги захисника про те, що апеляційний суд залишив поза увагою клопотання сторони захисту про повторний допит обвинувачених, потерпілих та свідків, повторне дослідження письмових доказів у кримінальному провадженні.
Як передбачено положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
У апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просила вирок місцевого суду скасувати, а засудженого ОСОБА_8 виправдати. При цьому у апеляційній скарзі захисник ставила питання перед апеляційним судом про повторний допит обвинувачених, потерпілих та свідків, а також просила повторно дослідити письмові докази.
Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПКУкраїни за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що суд першої інстанції дослідив їх не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Дослідженням матеріалів кримінального провадження встановлено, що у прохальній частині апеляційної скарги захисник, обмежившись формально посиланням про необхідність повторного дослідження доказів, не зазначила жодної обставини, передбаченої ч. 3 ст. 404 КПК України, які б давали підстави апеляційному суду повторно дослідити докази у кримінальному провадженні.
Крім того, у ч. 2 ст. 23 КПКУкраїни зазначено, що не можуть бути визнані доказами відомості, які містяться в показаннях, речах та документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду. Але в разі, коли суд першої інстанції дослідив усі можливі докази з дотриманням засад безпосередності, а суд апеляційної інстанції погодився з ними, апеляційний суд не має потреби знову досліджувати ці докази в такому ж порядку, як це було зроблено в суді першої інстанції.
Як убачається зі змісту оскаржуваної ухвали, апеляційний суд дійшов переконання, що всі докази у кримінальному провадженні досліджено місцевим судом з дотриманням засад безпосередності, таким доказам надано відповідну правову оцінку, з якою погодився й суд апеляційної інстанції.
Колегія суддів погоджується з такою позицією апеляційного суду та вважає, що суд апеляційної інстанції у даному випадку не порушив засад змагальності й безпосередності дослідження доказів, а сама наявність клопотання про повторне дослідження того чи іншого доказу не зобов`язує суд апеляційної інстанції досліджувати такі докази за умови, якщо вони належним чином оцінені в суді першої інстанції.
Крім того, у касаційній скарзі захисник наголошує, що апеляційний суд проігнорував доводи апеляційної скарги щодо застосування до ОСОБА_8 недозволених методів слідства, зокрема вчинення на нього психологічного тиску під час проведення слідчого експерименту.
Такі доводи касаційної скарги захисника колегія суддів вважає слушними, однак вважає, що у даному випадку таке порушення не дає достатніх підстав для безумовного скасування оскаржуваної ухвали апеляційного суду з огляду на наступне.
Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України передбачено, що підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 438 КПК України при вирішенні питання про наявність зазначених у частині 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412–414 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Як вбачається зі змісту вироку, місцевий суд у повній відповідності до вимог                 ч. 3 ст. 374 КПК України навів докази, на яких ґрунтуються його висновки про доведеність винуватості ОСОБА_8 . Такі докази суд дослідив та оцінив із дотриманням положень ст. 94 КПК України. При цьому у мотивувальній частині вироку суд виклав формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, із достатньою конкретизацією встановив і зазначив місце, час, спосіб вчинених злочинів, їх наслідки.
В ході перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що показання засуджених, потерпілих та свідків, а також письмові докази у кримінальному провадженні були предметом ретельної перевірки судів першої та апеляційної інстанцій, їм надано відповідну правову оцінку у їх взаємозв`язку, що відображено у судових рішеннях.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що з огляду на сукупність інших доказів у кримінальному провадженні, зазначене порушення у даному конкретному випадку не є істотним, не впливає на доведеність винуватості ОСОБА_8 та кваліфікацію його дій, не впливає на законність та обґрунтованість ухвали суду апеляційної інстанції в цілому, а тому не є безумовною підставою для скасування такої ухвали, про що наголошує захисник у своїй касаційній скарзі.
Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення, не встановлено, касаційну скаргу захисника необхідно залишити без задоволення, а ухвалу апеляційного суду – без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 07 листопада 2019 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                            ОСОБА_2                            ОСОБА_3