Постанова
Іменем України                                     
12 листопада 2020 року                    
м. Київ                                                   
справа № 320/9449/15-ц
провадження № 61-23075св19 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М., 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на постанову Запорізького апеляційного суду від 27 листопада 2019 року у складі колегії суддів: Маловічко С. В., Гончар М. С., Кухаря М. С. у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про захист прав споживача, розірвання договорів банківського вкладу та стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»» про захист прав споживача, розірвання договорів банківського вкладу та стягнення заборгованості.
В обґрунтування доводів позовної заяви зазначила, що між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договори банківського вкладу, за якими вона внесла грошові кошти для розміщення на депозитних вкладах, а саме: договір від 25 лютого 2011 року                                       № SAMDN25000714364445 (вклад «Мультивалютний») на суму 40 000 грн з процентною ставкою 12 % річних та на суму 1 500 євро з процентною ставкою 6,75 % річних строком на три місяці; договір від 08 лютого 2013 року № SAMDN25000732910624 (вклад «Мультивалютний на 3 місяці») на суму 80 000 грн з процентною ставкою 16 % річних строком на три місяці; договір від 18 вересня 2013 року № SAMDN25000737741463 «Стандарт на 12 місяців» на суму 60 000 грн з процентною ставкою 18 % річних строком на 366 днів до 18 вересня 2014 року. На виконання умов договорів після їх підписання вона внесла грошові кошти до операційної каси відділення банку № 161 в місті Ялті Автономної Республіки Крим. Умовами зазначених договорів передбачено автоматичну їх пролонгацію на новий термін. Починаючи з лютого 2014 року банк в односторонньому порядку припинив нарахування відсотків за вкладами, заблокував обслуговування депозитних рахунків та відмовився повернути грошові кошти.
Посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд:
- розірвати з 21 вересня 2014 року договір від 25 лютого 2011 року                                                              № SAMDN25000714364445 (вклад «Мультивалютний»);
- розірвати з 21 вересня 2014 року договір від 08 лютого 2013 року                                                                № SAMDN25000732910624 (вклад «Мультивалютний на 3 місяці»);
- стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на її користь заборгованість за договором банківського вкладу № SAMDN25000714364445 по рахунку № НОМЕР_1 в розмірі 75 466,80 грн, з яких: 40 000 грн - сума вкладу, 14 096,53 грн - сума невиплачених процентів за вкладом, 19 982,87 грн - інфляційні втрати, 1 387,40 грн - 3 % річних;
- стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на її користь заборгованість за договором банківського вкладу № SAMDN25000714364445 по рахунку № НОМЕР_2 в розмірі 1 898,24 євро, що у гривневому еквіваленті становить 46 660,68 грн, з яких: сума вкладу - 1 500 євро, що у гривневому еквіваленті становить 36 871,53 грн, сума невиплачених процентів за вкладом - 366,21 євро, що у гривневому еквіваленті становить 8 510,20 грн, 3 % річних - 52,03 євро, що у гривневому еквіваленті становить 1 278,95 грн;
- стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на її користь заборгованість за договором банківського вкладу № SAMDN25000732910624 по рахунку № НОМЕР_3 в розмірі 157 330,98 грн, з яких: 80 000 грн - сума вкладу, 34 590,44 грн - сума невиплачених процентів за вкладом, 39 965,75 грн - інфляційні втрати, 2 774,79 грн - 3 % річних;
- стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на її користь заборгованість за договором банківського вкладу № SAMDN25000737741463 по рахунку № НОМЕР_4 в розмірі 110 839,51 грн, з яких: 60 000 грн - сума вкладу, 18 774,24 грн - сума невиплачених процентів за вкладом, 29 974,31 грн - інфляційні втрати, 2 090,96 грн - 3 % річних.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 квітня                            2016 року у складі судді Ковальової Ю. В. позов задоволено.
Розірвано з 21 вересня 2014 року укладені між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» договір № SAMDN25000714364445 на вклад «Мультивалютний»                             від 25 лютого 2011 року, договір № SAMDN25000732910624 на вклад «Мультивалютний на 3 місяці» від 08 лютого 2013 року.
Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором банківського вкладу № SAMDN25000714364445 по рахунку НОМЕР_1 : суму вкладу в розмірі 40 000 грн, суму невиплачених процентів за вкладом у розмірі                   14 096,53 грн, інфляційні втрати в сумі 19 982,87 грн, 3 % річних від прострочених сум вкладу в розмірі 1 387,40 грн, а всього 75 466,80 грн.
Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором банківського вкладу № SAMDN25000714364445 по рахунку                                                 № НОМЕР_2 : суму вкладу в розмірі 1500 євро, суму невиплачених процентів за вкладом в розмірі 346,21 євро, 3 % річних від прострочених сум вкладу в розмірі                         52,03 євро, а всього 1 898,24 євро.
Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором банківського вкладу № SAMDN25000732910624 по рахунку                                                         № НОМЕР_3 : суму вкладу в розмірі 80 000 грн, суму невиплачених процентів за вкладом в розмірі 34 590,44 грн, інфляційні втрати в сумі 39 965,75 грн, 3 % річних від прострочених сум вкладу в розмірі 2 774,79 грн, а всього 157 330,98 грн.
Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором банківського вкладу № SAMDN25000737741463 по рахунку                                                     № НОМЕР_4 : суму вкладу в розмірі 60 000 грн, суму невиплачених процентів за вкладом в розмірі 18 774,24 грн, інфляційні втрати в сумі 29 974,31 грн, 3 % річних від прострочених сум вкладу в розмірі 2 090,96 грн, а всього 110 839,51 грн.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Рішення місцевого суду мотивоване тим, що вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача сум банківських вкладів та процентів є правомірними, позивач скористалася своїм правом дострокового розірвання договорів, письмово повідомивши відповідача про такий намір, однак відповідачем не виконано умов договорів щодо повернення коштів банківських вкладів та розірвання вказаних договорів. Посилання ПАТ КБ «ПриватБанк» на відсутність обов`язку відповідати за договорами банківського вкладу, укладеними на території Автономної Республіки Крим, не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, оскільки договори були укладені між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридичною особою, місцезнаходження якої розташоване у                                    м. Дніпропетровську. Доводи відповідача про те, що позивач могла отримати кошти від створеного на території Автономної Республіки Крим «Фонду захисту вкладників», суд вважав безпідставними, оскільки відповідно до наданої позивачем довідки № 10129                     від 25 червня 2015 року станом на 22 червня 2015 року ОСОБА_1 не зверталася до Автономної некомерційної організації «Фонд захисту вкладників» за отриманням компенсаційних виплат і вони їй не здійснювалися. Позивач надала оригінали спірних договорів банківських вкладів та оригінали квитанцій на підтвердження внесення коштів, а банк такі обставини не спростував.
Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 29 червня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено, рішення місцевого суду залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 26 червня 2019 року касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково: скасовано ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 29 червня 2016 року в частині стягнення відсотків з банку на користь ОСОБА_1 та справу в цій частині направлено на новий апеляційний розгляд. В іншій частині рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду залишено без змін.
Постановою  Запорізького апеляційного суду від 27 листопада 2019 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (як правонаступника ПАТ КБ «ПриватБанк») задоволено частково. Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 квітня 2016 року скасовано в частині розміру стягнутих відсотків за договорами банківських вкладів.
Позов ОСОБА_1 щодо вимог про стягнення відсотків задоволено частково.
Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за договором банківського вкладу № SAMDN25000714364445 невиплачену суму процентів по рахунку                                        № НОМЕР_1 в розмірі 9 143,18 грн та по рахунку № НОМЕР_2 в розмірі 203,70 євро.
Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за договором банківського вкладу № SAMDN25000732910624 по рахунку № НОМЕР_3 невиплачену суму процентів в розмірі 16 041,39 грн.
Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за договором банківського вкладу № SAMDN25000737741463 по рахунку № НОМЕР_4 невиплачену суму процентів у розмірі 6 963,28 грн. В решті позову щодо відсотків відмовлено.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що розрахунки відсотків як позивача, так і відповідача частково є неправильними.
Позивач після розірвання договорів та закінчення терміну дії нараховувала відсотки на вклад за ставкою, передбаченою п. 11 та п. 13 договорів, що є неправильним, оскільки за цей період діє ставка за вкладом на вимогу, що становить згідно наказу по ПАТ КБ «ПриватБанк» 1 %. В альтернативному розрахунку банк, навпаки, не врахував, що за автоматично пролонгованими договорами до їх розірвання слід нараховувати проценти відповідно до п.11 та п. 13 договорів.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У грудні 2019 року представник АТ КБ «ПриватБанк» - адвокат Куценко О. В. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Запорізького апеляційного суду                 від 27 листопада 2019 року в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить оскаржувану постанову скасувати, а у справі ухвалити нове рішення, яким стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 
за договором банківського вкладу № SAMDN25000714364445 невиплачену суму процентів по рахунку № НОМЕР_5 в розмірі 3 168,21 грн, по рахунку                                              № НОМЕР_2 в розмірі 74,35 євро;
за договором банківського вкладу № SAMDN25000732910624 по рахунку                                             № НОМЕР_3 невиплачену суму процентів в розмірі 8 738,62 грн;
за договором банківського вкладу № SAMDN25000737741463 по рахунку                                           № НОМЕР_4   невиплачену суму процентів в розмірі 6 106,84 грн.
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга представника АТ КБ «ПриватБанк» мотивована тим, що попри те, що суд апеляційної інстанції правильно встановив, що  умови договорів передбачають строк оформлення вкладів зі сплатою процентів, однак не містять визначеного розміру процентної ставки за користування грошовими коштами у разі неповного виконання зобов`язань за договором після закінчення терміну їх дії.
Проценти в період дії договорів банківського вкладу застосовуються за ставкою визначеною в таких договорах, однак після розірвання договорів банківського вкладу проценти мають розраховуватися за ставкою по вкладу «На вимогу» - 1 %.
Представник заявника вказував, що суд апеляційної інстанції стягуючи з банку проценти за кожним із договорів, які були нараховані станом на 25 лютого 2014 року, 18 березня 2014 року, 19 березня 2014 року (в залежності від договору) виходить з наявних в матеріалах справи довідок від 20 серпня 2014 року, 18 травня 2014 року, що видані ОСОБА_2 - начальником департаменту по координації роботи з клієнтами Кримського регіонального управління ПАТ КБ «ПриватБанк».
Однак апеляційний суд не врахував тієї обставини, що діяльність всіх відокремлених підрозділів Кримської філії ПАТ КБ «ПриватБанк» на території АРК Крим припинена і банк не видавав і не міг видавати будь-які довідки та виписки, в тому числі, що надані позивачем.
Наявні в матеріалах справи документи підписані неуповноваженою особою та видані після відкликання НБУ банківської ліцензії у відокремлених підрозділів відповідача, що розташовані на території АРК Крим, а тому наявні у справі виписки та довідки є неналежними доказами.
Посилається на правову позицію, викладену Верховним Судом у постанові 17 квітня 2019 року у справі № 569/12481/15-ц в якій вказано, що «Довідка № 25313655                                 від 02 травня 2014 року про наявність залишку коштів на рахунках ОСОБА_2 видана Кримським регіональним управлінням ПАТ КБ «Приватбанк» є фотокопією довідки не містить оригінальних підпису посадової особи та відтиску печатки банку. Не підтверджено її походження, оскільки її видачу представник банку заперечує. 
Отже, суд апеляційної інстанції не встановив об`єктивно обставини справи на підставі належних та допустимих доказів (документів, які підтверджують внесення через касу банку або перерахунок позивачем коштів з іншого рахунку у заявленому ним розмірі).»
Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи не подано
Рух справи в суді касаційної інстанції.
Ухвалою Верховного Суду від 27 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано цивільну справу із Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області.
07 лютого 2020 року цивільна справа № 320/9449/15-ц надійшли до Верховного Суду.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судами встановлено, що 25 лютого 2011 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридичною особою в особі голови правління Дубілєта О. В. було укладено договір № SAMDN25000714364445 (вклад «Мультивалютний»), за умовами якого ОСОБА_1 передала, а банк прийняв на строк 3 місяці до 25 травня 2011 року грошові кошти в розмірі 40 000 грн на рахунок № НОМЕР_1 з процентною ставкою 12 % річних та грошові кошти в розмірі 1 500 євро на рахунок                                                    № НОМЕР_2 з процентною ставкою 6,75 % річних.
08 лютого 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі Голови правління Дубілєта О. В. було укладено договір № SAMDN25000732910624 (вклад «Мультивалютний на 3 місяці»), за умовами якого ОСОБА_1 передала, а                         банк прийняв на строк 3 місяці грошові кошти в розмірі 80 000 грн на рахунок                           № НОМЕР_3 з процентною ставкою 16 % річних.
18 вересня 2013 року ОСОБА_1 подала, а ПАТ КБ «ПриватБанк» оформило заяву № SAMDN25000737741463 на вклад «Стандарт на 12 місяців», за умовами якої банк відкрив на ім`я ОСОБА_1 особовий рахунок № НОМЕР_4 для прийняття вкладу у розмірі 60 000 грн з процентною ставкою 18 % річних строком на 366 діб до 18 вересня 2014 року.
На виконання умов договорів після їх підписання позивач внесла грошові кошти на рахунки відкритті у відповідача.
В день закінчення строків договору № SAMDN25000714364445 (вклад «Мультивалютний») та договору № SAMDN25000732910624 (вклад «Мультивалютний на 3 місяці») ОСОБА_1 не заявляла банку про свій намір повернути вклади, тому ці договори було неодноразово продовжено.
Починаючи з лютого 2014 року, ПАТ КБ «ПриватБанк» в односторонньому                  порядку припинило нарахування відсотків за вкладами на депозитних рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_1 .
Згідно з довідкою ПАТ КБ «ПриватБанк» від 18 травня 2014 року № 444005054, надісланою електронним листом на електронну адресу позивача, залишок на депозитних рахунках станом на 18 травня 2014 року складав: 44 414,44 грн - на рахунку № НОМЕР_1 , 1 618,62 євро - на рахунку № НОМЕР_2 , 86 499,99 грн - на рахунку № НОМЕР_3 , 60 828,49 грн - на рахунку № НОМЕР_4 .
Згідно з витягами за банківськими рахунками, що відкриті в ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 , які було направлено на електронну адресу позивача за її запитом, останньою датою нарахування процентів за договорами № SAMDN25000714364442,                 № SAMDN25000714364445 є 25 лютого 2014 року, сума залишку не змінилася та становить 44 414,44 грн - на рахунку № НОМЕР_1 , 1 618,62 євро - на рахунку                № НОМЕР_2 ; останньою датою нарахування процентів за договором                                   № SAMDN25000732910624 є 08 лютого 2014 року, сума залишку не змінилася та становить 86 499,99 грн - на рахунку № НОМЕР_3 ; останньою датою нарахування процентів за договором № SAMDN25000737741463 є 18 березня 2014 року, сума залишку не змінилася та становить 60 828,49 грн - на рахунку № НОМЕР_4 .
Апеляційним судом встановлено, що договори банківського вкладу, щодо яких виник спір, розірвано 21 вересня 2014 року, а договір банківського вкладу                                                        № SAMDN25000737741463 припинив свою дію 18 вересня 2014 року у зв`язку із закінченням строку. 
Згідно з пунктом 11 договору № SAMDN25000714364445 (вклад «Мультивалютний») сторони погодили, що при продовженні терміну вкладу розрахунок відсотків на кожний новий термін вкладу здійснюється за процентною ставкою, що діє в банку для депозитних вкладів даного найменування та строку на день закінчення попереднього терміну вкладу, без укладення додаткових угод до цього договору. Наступне продовження вкладу здійснюється в такому ж порядку.
Згідно з пунктом 13 договору № SAMDN25000732910624 (вклад «Мультивалютний на 3 місяці») відсотки під час нового терміну вкладу нараховуються на суму вкладу за відсотковою ставкою для депозитних вкладів даного найменування та строку на день закінчення попереднього терміну вкладу, без укладення додаткових угод до цього договору. Такі ж положення містить договір, оформлений заявою                                                             № SAMDN25000737741463.
За змістом пункту 12 договору № SAMDN25000714364445 (вклад «Мультивалютний»), пункту 14 договору № SAMDN25000732910624 (вклад «Мультивалютний на 3 місяці»), пункту 5 заяви № SAMDN25000737741463 на вклад «Стандарт на 12 місяців» сторони мають право достроково розірвати договір відповідно до чинного законодавства, повідомивши про це іншу сторону за два банківських дні до дати розірвання договору.
За умовами договору № SAMDN25000737741463 строк депозиту становить 366 днів, який закінчився 18 вересня 2014 року.
04 вересня 2014 року ОСОБА_1 надіслала відповідачу претензію, за змістом якої просила повернути належні їй грошові кошти. Зазначена претензія отримана ПАТ КБ «ПриватБанк» 17 вересня 2014 року.
У відповідь на претензію ПАТ КБ «ПриватБанк» надіслало ОСОБА_1 лист                            від 27 жовтня 2014 року, в якому фактично визнало факт існування укладених між сторонами договорів банківських вкладів та свої зобов`язання щодо повернення депозитних вкладів, але відмовило в їх поверненні, посилаючись на політичні події, неможливість здійснення Національним Банком України банківського регулювання і валютного контролю на території Автономної Республіки Крим.
Отже, закінчення строку дії договору банківського вкладу або розірвання договору банківського вкладу на вимогу однієї із сторін в разі невиконання зобов`язань не припиняє зобов`язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні.
Суд апеляційної інстанції вказував, що з лютого 2014 року, з дати припинення банком нарахування процентів за автоматично продовженими договорами, по 21 вересня                 2014 року (дати їх розірвання судом) слід до двох договорів № SAMDN25000714364445 (Мулітвалютний) від 25 лютого 2011 року № SAMDN25000732910624 (вклад «Мультивалютний на 3 місяці») від 08 лютого 2013 року застосовувати процентну ставку, яка за п. 11 та п. 13 цих договорів діє у банку для продовження вкладів даного найменування та строку на день закінчення попереднього строку вкладу. По іншому договору № SAMDN25000737741463 від 18 вересня 2013 року, який продовжував діяти до 18 вересня 2014 року, проценти слід нараховувати до 18 вересня 2014 року за ставкою, що обумовлена договором.
В подальшому, з 21 вересня 2014 року - моменту розірвання судом двох договорів вкладу та з 19 вересня 2014 року - закінчення строку дії третього договору вкладу                   до 13 листопада 2015 року - дати розрахунку процентів за позовними вимогами слід застосовувати процентну ставку 1 % як до вкладів на вимогу.
Наводиться наступний розрахунок процентів. При цьому, колегія виходить із того, що, оскільки вкладник не заявила про припинення дії договорів вкладу                                                     № SAMDN25000714364445 та № SAMDN25000732910624, то їх дія автоматично продовжувалась до часу їх розірвання судом 21 вересня 2014 року кожен раз на три місяці, а тому слід застосовувати ту ставку відсотків по строковим вкладам, яка діяла у банку на час пролонгації цих договорів.
За договором № SAMDN25000714364445 (Мультивалютний) від 25 лютого 2011 року зі строком дії три місяці останнє нарахування процентів банком відбулось 25 лютого                2014 року. Розірвано судом договір з 21 вересня 2014 року, тому по рахунку                                       № НОМЕР_6 слід стягнути проценти з 26 лютого 2014 року по 13 листопада                      2015 року. На 25 лютого 2014 року по рахунку обліковувались нараховані на цю дату, але не виплачені проценти на суму 4 414,44 грн.
За цим же договором № SAMDN25000714364445 (вклад «Мультивалютний»)                          від 25 лютого 2011року зі строком дії три місяці останнє нарахування процентів банком за іншим рахунком відбулось 25 лютого 2014 року. Розірвано судом договір з 21 вересня 2014 року, тому по рахунку № НОМЕР_2 слід стягнути проценти з 26 лютого                    2014 року по 13 листопада 2015 року. На 25 лютого 2014 року по рахунку обліковувались проценти на суму 118,62 євро.
З офіційного сайту банку https//privatbank.ua/ua/depozit на якому опубліковано інформацію щодо ставок процентів, які застосовуються до вкладів «Мультивалютний» зі строком 3 місяці, апеляційним судом встановлено, що з 25 лютого 2014 року                                        по 25 травня 2014 року діяла ставка процентів на такий вклад у розмірі 18 % річних для гривні та 6 % річних - для євро. У цьому періоді 89 днів, тому визначається сума належних позивачу процентів за цей період:
- по рахунку № НОМЕР_2 : 1 500 х 6 /365 х 89 = 21,89 євро;
- по рахунку № НОМЕР_6 : 40 000 х 18/365 х 89 = 1 755,61 грн.
В такий же спосіб визначалась ставка процентів за подальший період до 21 вересня 2014 року - дати розірвання цього договору.
Проценти за період з 26 травня 2014 року по 25 серпня 2014 року за ставкою 19 % річних для гривні та 9,5 % для євро. Сума належних позивачу процентів за 91 день становить:
- по рахунку № НОМЕР_2 : 1 500 х 9,5 /365 х 91 = 35,52 євро;
- по рахунку № НОМЕР_6 : 40 000 х 19/365 х 91 = 1 894,79 грн.
Проценти за період з 26 серпня 2014 року по 21 вересня 2014 року за ставкою 21 % річних для гривні та 9,5 % для євро. Сума належних позивачу процентів за 27 днів становить:
- по рахунку № НОМЕР_2 : 1500 х 9,5 /365 х 27 = 10,54 євро;
- по рахунку № НОМЕР_6 : 40 000 х 21/365 х 27 = 621,36 грн.
З 22 вересня 2014 року по 13 листопада 2015 року проценти за цим договором нараховуються як щодо вкладу на вимогу за ставкою 1 %. за 417 днів. Така ставка була встановлена наказом по ПАТ КБ «ПриватБанк» № 07 від 05 січня 2004 року. (т. 2 а. с. 81).Сума належних позивачу процентів за 417 днів становить:
- по рахунку № НОМЕР_2 : 1500 х 1 /365 х 417 = 17,13 євро;
- по рахунку № НОМЕР_6 : 40 000 х 1/365 х 417 = 456,98 грн.
Всього за договором № SAMDN25000714364445 від 25 лютого 2011 року по рахунку                   № НОМЕР_6 на користь позивача слід стягнути відсотків за період з 26 лютого 2014 року по 13 листопада 2015 року у сумі: 1755,61 + 1894,79 + 621,36 + 456,98 + 4414,44 = 9 143,18 грн.
Всього за договором № SAMDN25000714364445 від 25 лютого 2011 року по рахунку                  № НОМЕР_2 на користь позивача слід стягнути відсотків за період з 26 лютого 2014 року по 13 листопада 2015 року у сумі: 21,89 + 35,52 + 10,54 +17,13 + 118,62                              = 203,70 євро.
Апеляційний суд зазначав, що аналогічний механізм розрахунку застосовується при встановленні суми процентів за договором № SAMDN25000732910624 (вклад «Мультивалютний на 3 місяці») від 08 лютого 2013 року зі строком дії 3 місяці, за яким останнє нарахування банком процентів відбулось 08 лютого 2014 року, рахунок                             № НОМЕР_3 . Договір розірвано судом з 21 вересня 2014 року. Станом на 08 лютого 2014 року обліковувалось нарахованих, але не сплачених позивачу процентів у сумі 6 499,99 грн. Проценти слід нараховувати з 09 лютого 2014 року по 13 листопада 2015 року.
Розрахунок:
- проценти з 08 лютого 2014 року по 08 травня 2014 року - 89 днів за ставкою 17 %: 80000 х 17 % : 365 х 89 = 3 316,14 грн;
- проценти з 09 травня 2014 року по 08 серпня 2014 року за 91 день за ставкою 18 %:                    80 000 х 18 :365 х 91 = 3 590,13 грн;
- проценти з 09 серпня 2014 року по 21 вересня 2014 року за 43 дні за ставкою 21 %: 80000 х 21: 365 х 43 = 1 721,16 грн;
- проценти з 22 вересня 2014 року по 13 листопада 2015 року за 417 днів за ставкою 1 %: 80000 х 1 :365 х 417 = 913,97 грн.
Всього: 6 499,99 + 3 316,14 + 3 590,13 + 1 721,16 + 913,97 = 16 041,39 грн.
За договором № SAMDN25000737741463 від 18 вересня 2013 року зі строком на 366 днів останнє нарахування банком процентів відбулось 18 березня 2014 року. Рахунок                          № НОМЕР_4 . Станом на 18 березня 2014 року обліковується процентів на суму 828,49 грн. Закінчився термін дії 18 вересня 2014 року. Проценти слід нарахувати                  з 19 березня 2014 року по 13 листопада 2015 року.
Розрахунок:
- проценти з 19 березня 2014 року по 18 вересня 2014 року за процентною ставкою за договором у розмірі 18 % річних. Тому за цей період за 184 дні сума процентів складає: 60000 х 18 % : 365 х 184 = 5 444,38 грн;
- проценти з 19  вересня 2014 року по 13 листопада 2015 року за ставкою 1 % за 420 днів дорівнює: 60 000 х 1 : 365 х 420 = 690,41 грн.
Всього: 828,49 + 5 444,38 + 690,41 = 6 963,28 грн.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Тому в тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
За змістом статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.
Частиною першою статті 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.
Згідно з частиною другою статті 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.
Згідно із частиною другою статті 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.
Отже, після закінчення строку дії договору банківського вкладу проценти на суму вкладу нараховуються у розмірі, який відповідає розміру процентів за вкладом «на вимогу», якщо інший розмір процентів не погоджений сторонами.
Аналогійний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19).
Відповідно до частини першої статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.
Діяльність відокремленого підрозділу відповідача на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя було припинено постановою Правління Національного банку України «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» від 06 травня 2014 року № 260.
Згідно із пунктом 5 цієї постанови банкам, серед яких зазначено й АТ «КБ «ПриватБанк», визначено припинити діяльність відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України.
Таким чином, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом (частина перша статті 1074 ЦК України). Договір банківського рахунку розривається за заявою клієнта у будь-який час (частина перша статті 1075 ЦК України).
Верховний Суд у своїй постанові від 17 липня 2019 року у справі № 316/265/17 (провадження № 61-4981св19) зазначив, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі.
Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України:                           від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14, від 21 вересня 2016 року у справі                            № 6-997цс16, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня                        2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19).
На підтвердження факту укладення договорів банківського вкладу місцевим судом в судовому засіданні було оглянуто оригінали договорів банківського вкладу, заяви на оформлення вкладу в яких зазначено суму вкладів, строки дії вкладів, рахунки, на які зараховується вклад, розмір відсотків та період їх нарахування. Заяви підписані сторонами та містять відбиток печатки ПАТ КБ «Приват Банк». Також оглянуто оригінали квитанції про приймання готівки, з яких вбачається, що дата, сума та призначення платежу, зазначені в договорах та заявах на оформлення вкладу відповідають тим, які зазначені в квитанціях.
Судами встановлено, що 25 лютого 2011 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір № SAMDN25000714364445 (вклад «Мультивалютний»), за умовами якого ОСОБА_1 передала, а банк прийняв на строк 3 місяці до 25 травня 2011 року грошові кошти в розмірі 40 000 грн на рахунок                   № НОМЕР_1 з процентною ставкою 12 % річних та грошові кошти в розмірі                                1 500 євро на рахунок № НОМЕР_2 з процентною ставкою 6,75 % річних.
08 лютого 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір № SAMDN25000732910624 (вклад «Мультивалютний на 3 місяці»), за умовами якого ОСОБА_1 передала, а банк прийняв на строк 3 місяці грошові кошти в розмірі 80 000 грн на рахунок № НОМЕР_3 з процентною ставкою 16 % річних.
18 вересня 2013 року ОСОБА_1 подала, а ПАТ КБ «ПриватБанк» оформило заяву № SAMDN25000737741463 на вклад «Стандарт на 12 місяців», за умовами якої банк відкрив на ім`я ОСОБА_1 особовий рахунок № НОМЕР_4 для прийняття вкладу у розмірі 60 000 грн з процентною ставкою 18 % річних строком на 366 діб                          до 18 вересня 2014 року.
Суд апеляційної інстанції з офіційного сайту банку https//privatbank.ua/ua/depozit на якому опубліковано інформацію щодо ставок процентів, які застосовуються до вкладів «Мультивалютний» зі строком 3 місяці, встановив, що з 25 лютого 2014 року                           по 25 травня 2014 року діяла ставка процентів на такий вклад у розмірі 18 % річних для гривні та 6 % річних - для Євро.
З огляду на вищенаведене колегія суддів погоджується із висновками суду апеляційної інстанції про те, що після розірвання договорів та закінчення терміну дії позивач неправильно нараховувала відсотки на вклад за ставкою, передбаченою п. 11 та п. 13 договорів, адже за цей період діє ставка за вкладом на вимогу, що становить згідно вищенаведеного наказу по ПАТ КБ «ПриватБанк» 1 %. В альтернативному розрахунку банк, не врахував, що за автоматично пролонгованими договорами до їх розірвання слід нараховувати проценти відповідно до п. 11 та п. 13 договорів.
Таким чином, з огляду на вказані вище норми матеріального права та встановлені судами обставини у цій справі колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про те, що наявні в матеріалах справи документи підписані неуповноваженою особою та видані після відкликання НБУ банківської ліцензії у відокремлених підрозділів відповідача, що розташовані на території АРК Крим, а тому наявні у справі виписки та довідки є неналежними доказами, оскільки обставини справи щодо розміру відсоткової ставки за вкладами судом апеляційної інстанції було встановлено з інших джерел.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі                                             № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
Одночасно колегія суддів не погоджується із посиланням на правову позицію, викладену Верховним Судом у постанові 17 квітня 2019 року у справі № 569/12481/15-ц, адже фактичні обставини у справі, що переглядається та наведеній представником відповідача не є тотожними.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Аналізуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що оскаржуване судове рішення є законними та обґрунтованими, доводи касаційної скарги правильність висновків апеляційного суду не спростовують, а тому касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Постанову Запорізького апеляційного суду від 27 листопада 2019 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді: | І. В. Литвиненко
| В. С. Висоцька
| І. М. Фаловська