Справа № 308/10310/17

П О С Т А Н О В А
Іменем України

10 грудня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
       головуючого – судді Куштана Б.П. (доповідача), 
       суддів: Бисаги Т.Ю. і Джуги С.Д.,
       з участю секретаря Микуляк Є.В.,                                                        розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 27 грудня 2019 року (у складі судді Фазикоша О.В.) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної іморальної шкоди, -
ВСТАНОВИВ:
        ОСОБА_2 звернувся до суду з цим позовом у жовтні 2017 р. р.
       Після уточнення і збільшення розміру позовних вимог (а.с.83, 93-94) просив стягнути з ОСОБА_3 на свою користь збитки в розмірі 588439 грн., у тому числі: 30062 грн. – вартість ремонтних робіт, 28985 грн. –вартість матеріалів, 240 грн. – витрати на чистку килима, 523152 грн. – упущена вигода, 1000 грн. – моральна шкода, а також 5000 грн. витрат на проведення будівельно-технічного дослідження, і 5874.36 грн. судового збору.
       Обґрунтував тим, що 17.03.2017 р. було залито належну йому квартиру АДРЕСА_1 внаслідок затоплення квартири АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності відповідачу.
       Згідно з комісійним актом від 17.03.2017 р. причиною залиття є самовільний демонтаж плитки тераси на мансардному поверсі квартири АДРЕСА_2 і порушення гідроізоляції на терасі мансардного поверху вказаної квартири. 
       Будівельно-технічним дослідженням від 04.05.2017 р. установлено обсяг ремонтних робіт і причину залиття квартири АДРЕСА_3 , яке сталося унаслідок пошкодження захисної мембрани тераси квартири АДРЕСА_2 .
       Вартість відновних робіт склала 30062 грн., загальна сума витрат на матеріали – 28985 грн., витрати на чистку килима – 240 грн.
       Окрім того, дострокове розірвання договору між ним і Генеральним консульством Угорщини у м. Ужгороді від 10.10.2016 р. про оренду квартири призвело до втрати прибутку в розмірі 16800 євро.
       Завдану залиттям моральну шкоду оцінює у розмірі 1000 грн. 
       Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 27.12.2019 р. позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 :
-64287 грн. у відшкодування завданої матеріальної шкоди, з яких: 30062 грн. – вартість ремонтних робіт, 28985 грн. – вартість матеріалів, 240 грн. – витрати на чистку килима, 5000 грн. – витрати на проведення будівельно-технічного дослідження;
-63210 грн. – упущеної вигоди за період із 09.04.2017 р. до 25.09.2017 р.;
-1000 грн. у відшкодування моральної шкоди.
       Вирішено питання судових витрат. 
       Указане судове рішення мотивоване наявністю підстав для часткового задоволення позову, оскільки відповідачем не доведено відсутність вини у заподіянні шкоди позивачеві в заявленому обсязі.
       У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції у частині часткового задоволення вимоги про стягнення упущеної вигоди та прийняти нову постанову про задоволення вказаної вимоги повністю.
       Покликається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
       Узагальнені та доречні доводи скарги зводяться до такого:
-Уклавши 10.10.2016 р. договір оренди квартири, позивач безумовно розраховував на отримання доходу у виді орендної плати в розмірі 350 євро на місяці упродовж п`яти років його дії, тобто такі доходи відповідають критерію реальності;
-Неотримання указаного доходу перебуває у прямому причинному зв`язку з неправомірними діями відповідача (залиттям квартири);
-Наданий позивачем розрахунок упущеної вигоди (350 євро х на 48 місяців (з 09.04.2017 р. по 10.10.2021 р. = 16800 євро) випливає із умов договору оренди, є точним і додаткового доведення іншими доказами не потребує;
-Суд першої інстанції відступив від презумпції вини завдавача шкоди, порушив засади змагальності та диспозитивності процесу, а також рівності сторін.
       Письмового відзиву на скаргу не подано.
       У судовому засіданні представники позивача ОСОБА_2 – адвокати Сочка В.І. та Лещинець Л.В. підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі.
       Сторона відповідача в судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час і місце такого була належно повідомлена, що підтверджується оголошенням про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України.
       Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення – залишенню без змін, із таких мотивів.
       Згідно з положеннями ст. 367 ч.1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржене лише в частині вирішення позовної вимоги про стягнення упущеної вигоди, то апеляційний перегляд справи здійснюється саме в цих межах.
       Задовольняючи вказану вимогу частково, суд першої інстанції виходив із відсутності підстав для стягнення упущеної вигоди у заявленому розмірі (523152 грн.), оскільки така належним чином не доведена.
       При цьому встановлено, що 10.10.2016 р. між позивачем і Генеральним консульством Угорщини в м. Ужгороді був укладений договір оренди квартири АДРЕСА_4 , згідно з п.3.1. якого орендна плата за користування орендованим майном визначається за згодою сторін і з 10.10.2016 р. складає 350 євро на місяць. 03.04.2017 р. орендар повідомив орендодавця (позивача) про розірвання договору оренди з 09.04.2017 р. на підставі п.6.4 такого, а саме – припинення дії договору у випадку повного знищення житла чи непридатності його до використання унаслідок форс-мажорних обставин. Акт виконаних робіт після завершення ремонту квартири позивачем підписаний 25.09.3017 р.
       Щомісячна орендна плата (350 євро) за користування приміщенням, яку позивач міг би реально одержати за час проведення ремонту квартири, тобто з 09.04.2017 р. до 25.09.2017 р., складає 2450 євро (350 євро * 7 місяців) і саме така сума як упущена вигода є обґрунтованою і підлягає стягненню за офіційним курсом НБУ станом на день ухвалення судового рішення.
       Вимога позивача про стягнення упущеної вигоди за період із 26.09.2017 р. по 10.10.2021 р. обґрунтована припущеннями про можливість отримання ним доходу (орендної плати) за цей період і не підтверджена доказами того, що неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток, а тому задоволенню не підлягає.
       Апеляційний суд погоджується із цим висновком суду першої інстанції через його відповідність правильно встановленим обставинам, які мають значення для справи (є предметом доказування), належно оціненим доказам і нормам матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
       Згідно з положеннями п.2 ч.2 ст. 22 ЦПК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). 
       У справі, яка переглядається, збитки полягають не в реальних втратах особи, яких вона зазнала або зазнає, а в тих доходах, які позивач недоотримав унаслідок порушення його цивільного права.
       Таким чином, у вигляді упущеної вигоди чи неотриманого доходу відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.
       Позовна вимога про стягнення 523152 грн. упущеної вигоди (16800 євро) за період із 09.04.2017 р. по 10.10.20121 р. (350 євро * на 48 місяців) обґрунтована достроковим розірванням договору оренди, який згідно зі ст. 821 ЦК України вважається укладеним на 5 років.
       Так, договором оренди приміщення від 10.10.2016 р. не передбачений строк дії договору чи кінцевий термін його дії (т.1, а.с.45-50). Зазначено лише, що договір укладений, а початок дії такого – 10.10.2016 р. Залиття квартири позивача сталося 17.03.2017 р., договір оренди розірвано 09.04.2017 р., а ремонтні роботи закінчені 25.09.2017 р.
       Зважаючи на це, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення указаної вимоги частково (в межах періоду з 09.04.2017 р. до 25.09.2017 р. на суму 2450 євро), оскільки сама лише теоретична можливість отримання доходів не може бути підставою для стягнення збитків чи майнової шкоди.
       У зв`язку з наведеним довід апеляційної скарги про те, що позивач безумовно розраховував на отримання доходу у виді орендної плати в розмірі 350 євро на місяці упродовж п`яти років його дії(тобто такі доходи відповідають критерію реальності), є припущенням.
       Не спростовує висновку суду першої інстанції і довід апелянта про те, що наданий ним розрахунок упущеної вигоди (350 євро х на 48 місяців (з 09.04.2017 р. по 10.10.2021 р. = 16800 євро) випливає із умов договору оренди, є точним і додаткового доведення іншими доказами не потребує, оскільки будь-який доказ є предметом судової оцінки та правового аналізу.
Довід апелянта щодо причинного зв`язку між неотриманням договірного доходу та неправомірними діями відповідача (залиттям квартири) не заслуговує на увагу, оскільки суд якраз і врахував цю обставину як одну з обов`язкових умов цивільної відповідальності особи (в нашому випадку – відповідача) за завдану шкоду.
       Твердження апелянта щодо відступу судом першої інстанції від презумпції вини завдавача шкоди, порушення засад змагальності та диспозитивності процесу і рівності сторін зводиться до невиконання відповідачем (на думку позивача) обов`язку доказування і спростування вимог позивача, тобто стосується процесуальної поведінки сторони-відповідача, а тому жодним чином не може впливати на результати розгляду справи.
       Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення в оскарженій частині без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
       Порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права, не встановлено.
       Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.                                                 2.Заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 27 грудня 2019 року залишити без змін.                                                         3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.                                                                         4.Повне судове рішення складено 23.1 2.2020 р.
Судді: