22-ц/804/3290/20 
                                                                                264/2829/20 

                                                                  П О С Т А Н О В А   
                                                       ІМЕНЕМ                  УКРАЇНИ
                                     
     „ 08 "  грудня  2020 року                                                  місто Маріуполь  Донецької  області 
Єдиний унікальний номер 264/2829/20
Номер провадження 22-ц/804/3290/20                 
Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого: Зайцевої С.А.
суддів:   Пономарьової О.М.,Попової С.А. 
за участю секретаря: Грішко С. В.
учасники справи :  
позивач - АТ КБ «ПриватБанк»
відповідач - ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 вересня 2020 року головуючого судді Кузнецова Д.В. зі складанням повного тексту судового рішення 21 вересня 2020 року по цивільній справі про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу,-

В С Т А Н О В И В :

У травні 2020 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу.
Позов мотивовано тим, що на підставі договору фінансового лізингу, укладеного 14 січня 2014 року за заявою про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу №MR00A@0000553385 між банком та ОСОБА_1 , відповідач отримав від банку у платне користування автомобіль марки Volkswagen, модель T4, 1999 року випуску, тип Т3: фургон, № кузова/шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , та зобов`язався сплачувати щомісячні платежі, пов`язані з виконанням договору лізингу, в строки та в розмірах, передбачених умовами договору, з переходом права власності на предмет лізингу по закінченню строку виконання договору. У порушення умов договору зобов`язання відповідачем належним чином виконані не були, в результаті чого 17 листопада 2014 року,  відповідно до акту прийому-передачі, останній повернув предмет лізингу - автомобіль позивачу. 
Наслідки неналежного виконання умов договору фінансового лізингу зі сторони лізингоодержувача визначені у ст.10 Закону України «Про фінансовий лізинг», яка передбачає право лізингодавця на відшкодування збитків. Внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, станом на 06 квітня 2020 року його заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк» за фактичний строк користування предметом лізингу складає 13 681,34 грн, яка складається з: заборгованості за винагородою за користування предметом лізингу - 1 878,19 грн, заборгованості за винагородою за проведення моніторингу предмету лізингу - 2 177,54 грн, заборгованості з пені -  9 625,61 грн.  
З урахуванням викладеного, просили стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 13 681,34 грн, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 2102 грн.
Заочним рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 вересня 2020 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу - відмовлено.
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати заочне рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на необґрунтованість рішення, неповне дослідження всіх обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема , зазначено, що на момент укладення кредитного договору позивач мав повну цивільну дієздатність та усвідомлював значення своїх дій, не був визнаний у судовому порядку недієздатним. Укладаючи кредитний договір, сторони за власним волевиявленням досягли істотних умов по ньому і власноруч його підписали, чим взяли на себе зобов`язання виконувати його належним чином. Наслідки неналежного виконання договору фінансового лізингу зі сторони лізингоодержувача визначені у ст. 10 Закону України «Про фінансовий лізинг», яка передбачає право лізингодавця на відшкодування збитків. Вважають правомірним використання простої письмової форми при укладенні договору фінансового лізингу. 
Відзив на апеляційну скаргу  не надано. Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду  першої інстанції.
У судове  засідання  апеляційного суду представник АТ КБ «ПриватБанк», відповідач ОСОБА_1 не з*явилися ,належним чином були повідомлені  про дату, час і місце судового засідання,  шляхом отримання  25 листопада  2020 року  телефонограми, зареєстрованої в журналі телефонограм № 3.9-13 за №1236  , судової повістки, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.79,84) та шляхом розміщення оголошення на сайті судової влади Донецького апеляційного суду (а.с.81) .
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.  
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи ,фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось (ч.2 ст.247 ЦПК України).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав .
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що 14  січня  2014 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір фінансового лізингу строком на 60 місяців.
Договір було укладено шляхом заповнення Заяви про приєднання до Умов та правил надання фінансового лізингу №MR00A@0000553385 від 14 січня 2014 року.
За умовами договору банк передав ОСОБА_1 в лізинг (користування) автомобіль  Volkswagen, модель T4, 1999 року випуску, тип Т3: фургон, № кузова/шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , а ОСОБА_1 зобов`язався за користування автомобілем сплачувати щомісячні платежі згідно з визначеним графіком платежів.        
Договір фінансового лізингу передбачав право ОСОБА_1 отримати автомобіль у власність за умови повної сплати його вартості та інших витрат. 
Підписанням заяви ОСОБА_1 підтвердив, що заява про приєднання до Умов та правил надання фінансового лізингу, додатки до неї, Умови та правила надання банківських послуг, а також Тарифи разом складають договір фінансового лізингу. 
При укладанні договору сторони керувались ч. 1 cт. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованої договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. 
В порушення Умов та правил надання банківських послуг та п.3 ч. 2 ст.11 Закону України «Про фінансовий лізинг» ОСОБА_1 належним чином не виконував взятих на себе зобов`язань зі сплати щомісячних платежів, унаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 06 квітня 2020 року,  складає 13 681,34 грн, а саме: 1 878,19 грн - заборгованості за винагородою за користування предметом лізингу;  2 177,54 грн - заборгованості за винагородою за проведення моніторингу предмету лізингу; 9 625,61 грн - заборгованості з пені .
17 листопада 2014 року відповідно до акту повернення предмета лізингу відповідач повернув предмет лізингу - автомобіль марки Volkswagen, модель T4, 1999 року випуску, тип Т3: фургон, № кузова/шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , представнику банку.   
Листом №  40217MRH0S02Z від 31 жовтня 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до ОСОБА_1 , в якому зазначалось, що відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України ним повинні виконуватись підписані зобов`язання щодо виконання умов договору належним чином і в установлений строк. У зв`язку з їх невиконанням станом на 31 жовтня 2019 року утворилась заборгованість в розмірі 12 945,23 грн, яку банк вимагав сплатити у десятиденний строк з моменту отримання цієї вимоги. 
Посилаючись на те, що ОСОБА_1 не виконав вимогу банку, не бажає погашати заборгованість у позасудовому порядку, банк звернувся до нього з даним позовом. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із відсутності правових підстав для стягнення платежів за нікчемним договором. 
            Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції враховуючи наступне .
Згідно із ч.2 ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).
Відповідно до ч.2 ст.806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.
Ураховуючи аналіз норм чинного цивільного законодавства, договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, про що свідчить зміст договору та правила статті 628 ЦК України.
За імперативними положеннями статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається в письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. У разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (ч.1 ст.220 ЦК України).
Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Відповідно до ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд  погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення заборгованості за нікчемним договором фінансового лізингу у зв`язку із недотриманням сторонами вимог законодавства щодо його нотаріального посвідчення.
Доводи заявника про те, що договір фінансового лізингу не підлягає нотаріальному посвідченню є безпідставними та спростовуються установленими чинним законодавством вимогами щодо форми договору фінансового лізингу, зокрема, ст.ст  628, 799, 806 ЦК України.
Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку, що судом при вирішенні спору були порушені норми матеріального та процесуального права.
        Відповідно до положень частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
      При перегляді справи за  апеляційною скаргою    апеляційний суд  враховує постанови Верховного Суду  України  від   16 грудня  2015  року провадження  № 6-2766цс15,  від  03 жовтня 2018 року  справа № 288/383/15-ц .
      Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому,  відповідно до ст.375 ЦПК України, підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга - без задоволення.
      Ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19  ЦПК України є малозначною.  
      Розподіл судових витрат між сторонами врегульовано  статтею 141 ЦПК України. У зв*язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення ,а рішення суду першої інстанції без змін,нового розподілу судових витрат не проводиться. 
Керуючись ст.ст. 374,375,381,382  ЦПК України, апеляційний суд -

                                                                   П О С Т А Н О В И В  :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 вересня 2020 року - залишити без змін.

             Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
            Повний текст постанови складений 10 грудня 2020 року . 

            Судді: