УХВАЛА

07 жовтня 2020 року 
м. Київ
справа № 440/4236/19
адміністративне провадження № К/9901/24498/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Білак М.В.,
суддів: Губської О.А., Мартинюк Н.М.,
перевіривши касаційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13 січня 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2020 року у справі №440/4236/19 за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
в с т а н о в и в :
Позивачка звернулася до суду з позовом в якому просила:
визнати протиправними дії УДМС України в Полтавській області щодо оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм № НОМЕР_1 на ім`я її сина, як такі, що прийняті з порушенням вимог законодавства (не внесенням до заяви-анкети від 29.08.17 №6732714 відомостей про унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі, що призвело до повторного формування унікального номера запису у Реєстрі);
стягнути з Державного бюджету України 37728,10 грн у рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди та 20000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди;
стягнути з Державного бюджету України 20000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що висновком відповідача №103/2019 від 11 березня 2019 року, прийнятим за результатами проведення службової перевірки щодо підстав оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_2 встановлені порушення головним спеціалістом Київського РВ у м. Полтаві УДМС України в Полтавській області вимог Порядку №152, а саме: не здійснення проведення необхідних перевірок для ідентифікації особи та передання персональних даних позивача до Державного центру персоналізації документів для виготовлення паспорта та автоматичне формування Унікального номера запису в Реєстрі за №2005072702474 та створення головним спеціалістом Київського РВ у м. Полтаві УДМС в Полтавській області ОСОБА_3 окремої персональної картки та заяви-анкети, в результаті чого на ім`я ОСОБА_4 , було сформовано другий УНЗР.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 13 січня 2020 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2020 року, позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправними дії управління Державної міграційної служби України в Полтавській області щодо оформлення паспорта громадянина України для виїзду закордон з безконтактним електронним носієм № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з порушенням вимог законодавства, а саме - не внесенням до заяви-анкети від 29 серпня 2017 року №6732714 відомостей про унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі, що призвело до повторного формування унікального номера запису у Реєстрі. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , яка діє у власних інтересах та як законний представник неповнолітнього сина ОСОБА_2 , кошти на відшкодування матеріальної шкоди, завданої неправомірними діями органу державної влади, у розмірі 37728,10 грн. Стягнуто з управління Державної міграційної служби України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 кошти на відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями органу державної влади, у розмірі 20000,00 грн. Стягнуто з управління Державної міграційної служби України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 , яка діє як законний представник неповнолітнього сина ОСОБА_2 , кошти на відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями органу державної влади, у розмірі 20000,00 грн (двадцять тисяч гривень). В  задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
У поданій касаційній скарзі представник відповідача з посиланням на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, а справу направити на новий розгляд. 
На підставі аналізу доводів касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
Положеннями пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України та статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 30 вересня 2016 року №1402-VIII гарантовано право особи на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.
Згідно з частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Однак пункт 2 частини п`ятої статті 328 КАС України передбачає, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Частиною шостою статті 12 КАС України передбачено перелік категорій справ, які відносяться до справ незначної складності. Такий перелік не є вичерпним.
Зі змісту пункту 10 частини шостої статті 12 КАС України можна зробити висновок про те, що суд має право віднести до категорії справ незначної складності справу, яка не передбачена у вищезазначеному переліку, за винятком справ, що не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.
За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження у виключному порядку (частина четверта статті 12 КАС України), а також через складність та інші обставини (частина третя статті 12 КАС України).
Відповідно до пункту 20 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.
Предметом розгляду в цій справі є визнання протиправними дій відповідача, щодо оформлення неповнолітньому паспорта громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм № НОМЕР_1 .
Дослідивши встановлені судами першої й апеляційної інстанцій обставини справи, вивчивши викладені у касаційній скарзі доводи й обґрунтування, з`ясувавши характер спірних правовідносин, предмет спору та обраний позивачем спосіб захисту, врахувавши обсяг і характер досліджених судами доказів, суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що ця адміністративна справа є справою незначної складності.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суди попередніх інстанцій прийшли до висновку, що саме на Управління ДМС України в Полтавській області (його територіальний підрозділ) законодавством України покладається обов`язок оформити заяву-анкету, перевірити повноту поданих позивачем документів та відповідність їх оформлення вимогам законодавства. 
На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Отже, у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.
На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 328, 333 КАС України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13 січня 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2020 року у справі №440/4236/19 за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	М.В. Білак  О.А. Губська  Н.М. Мартинюк