Справа № 126/837/20
Провадження № 22-ц/801/1949/2020
Категорія: 39
Головуючий у суді 1-ї інстанції Рудь О. Г.
Доповідач:Голота Л. О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2020 року	Справа № 126/837/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючого судді - Голоти Л. О. (суддя-доповідач), 
суддів Копаничук С. Г., Рибчинського В. П., 
розглянув у порядку письмового провадження справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 25 серпня 2020 року, ухвалене у складі судді Рудь О. Г. в приміщенні суду в м. Бершадь, - 

в с т а н о в и в :

У квітні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до укладеного договору без номера від 22 лютого 2012 року ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.
 Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом в заяві. 
Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачеві кредит в розмірі, встановленому договором. Відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору.        
У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 22 березня 2020 року має заборгованість у розмірі 116153,62 грн., яка складається з наступного: 64050,31 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі: 0,00 грн.- заборгованість за поточним тілом кредиту, 64050,31 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 25636,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 20459,99 грн. - нарахована пеня; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 5507,32 - штраф (процентна складова).
Виходячи з наведеного, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 22 лютого 2012 року станом на 22 березня 2020 року в сумі 116153,62 грн.
Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 25 серпня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з наданого позивачем розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором та виписки по рахунку, на дату звернення позивача з даним позовом відповідач повернула позикодавцеві суму коштів, яка перевищує суму позики, тому в задоволенні позову слід відмовити за необґрунтованістю.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «ПриватБанк» подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що у зв`язку з значними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 22 березня 2020 року має заборгованість 116153,62 грн., з них : 64050,31 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі: 0,00 грн.- заборгованість за поточним тілом кредиту, 64050,31 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 25636,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 20459,99 грн. - нарахована пеня; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 5507,32 - штраф (процентна складова). Суд першої інстанції допустив однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених в рішенні, фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду.
Судом першої інстанції залишено поза увагою наданий позивачем розрахунок та виписку про рух коштів, які підтверджують існуючу заборгованість відповідача.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.
За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Рішення суду першої інстанції частково не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.
У справі встановлено наступні обставини.
22 лютого 2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та  ОСОБА_1  укладено кредитний договір б/н у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку; у заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку» становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua.
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 22 березня 2020 року у ОСОБА_1   утворилась заборгованість в сумі 116153,62 грн., яка складається з наступного: 64050,31 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі: 0,00 грн.- заборгованість за поточним тілом кредиту, 64050,31 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 25636,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 20459,99 грн. - нарахована пеня; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 5507,32 - штраф (процентна складова).
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що з наданого позивачем розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором та виписки по рахунку, на дату звернення позивача з даним позовом відповідач повернула позикодавцеві суму коштів, яка перевищує суму позики, тому позов є необґрунтованим.
Перевіряючи рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог про стягнення заборгованості по простроченому тілу кредиту та процентам нарахованим на прострочений кредит згідно частини другої статті 625 ЦК України суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції допущено неповноту з`ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, з огляду на наступне.

Щодо вимог про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредита.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_1 повернуто позивачу суму коштів, яка перевищує суму позики, адже зазначені висновки суду не грyнтуються на виписці по рахунку, наданій позивачем.
Із виписки по рахунку слідує, що станом на 01 березня 2020 року залишок заборгованості становить 106912,30 гривень, що також узгоджується із наданими позивачем розрахунками заборгованості.
Аналіз виписки по рахунку свідчить про те, що за період користування кредитною карткою відповідачем було поповнено кредитну картку на суму 103429,48 грн., а здійснено витрат в сумі 94544,85 грн, а за програмою «Миттєва розстрочка» на суму 26832 грн, тобто витрат здійснено на суму 121376,85 грн.
Отже, сума боргу 121376,85 грн. перевищує суму внесених коштів 103429,48 грн, відтак з відповідача слід стягнути на користь позивача борг за простроченим тілом кредиту в сумі 17947,37 грн /розрахунок 121376,85 - 103429,48 = 17947,37/.
Наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором, в якому зазначена сума заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 64050,31 грн, колегія суддів до уваги не приймає, адже порядок її формування не ґрунтується на умовах договору, погодженого між сторонами.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно виписки по рахунку позивачем нараховано відповідачу за період з 22.02.2012 року по 22.03.2020 року : 
-проценти згідно Тарифів на суму 38357,91 грн., 
-проценти згідно статті 625 ЦК України на суму 25636 (за період з 11.11.2019 року по 22.03.2020 року); 
-комісію на суму 800 грн., 
-страховий платіж 5595,02 грн, 
-пеню в сумі 21809,99 грн.
Наведене свідчить про те, що в прострочене тіло кредита позивачем зараховано проценти нараховані згідно Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», комісію, страховий платіж, що не ґрунтується на умовах договору, погодженого між сторонами.

Щодо вимог про стягнення процентів нарахованих на прострочений кредит згідно з частиною другою статті 625 ЦПК України за період з 11.11.2019 року по 22.03.2020 року.
Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
В позовній заяві АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача заборгованість за процентами нарахованими на прострочений кредит в сумі 25636 грн, яка утворилась за період з 11.11.2019 року по 22.03.2020 року, що вбачається з розрахунку заборгованості та виписки за кредитним договором /а. с. 18-19/.
Суд апеляційної інстанції вважає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості за процентами нарахованими на прострочений кредит в сумі 25636 грн зроблений на підставі невірно визначеного розміру заборгованості за простроченим тілом кредиту, а тому колегія суддів наводить власний розрахунок заборгованості по процентам нарахованих на прострочений кредит згідно частини другої статті 625 ЦК України за період з 11.11.2019 року по 22.03.2020 року (в межах позовних вимог). 
Заборгованість по процентам нарахованим на прострочений кредит згідно частини другої статті 625 ЦК України за період з 11.11.2019 року по 22.03.2020 року становить 196,73 грн. /розрахунок 17947,37 (заборгованість по простроченому тілу кредиту) х 133 (період прострочення з 11.11.2019 року по 22.03.2020 року) / 364 (кількість днів у році) х 3 % = 196,73 грн./.

Щодо вимог про стягнення заборгованості по пені, штрафам.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Суд апеляційної інстанції відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України враховує правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 жовтня 2020 року, справа № 456/3643.
У справі встановлено, що у підписаній відповідачем анкеті-заяві від 22 лютого 2012 року не визначено розміру та підстав стягнення з позичальника процентів за користування кредитними коштами, пені та інших штрафних санкцій за прострочення виконання грошового зобов`язання.
В даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. 
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в стягненні заборгованості по пені та штрафам, оскільки в анкеті-заяві від 22 лютого 2012 року умови договору про встановлення відповідальності у вигляді процентів, пені та штрафів не зазначено.
У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII).
Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-ХІІ споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.
Конституційний Суд України у рішенні в справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «Приватбанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.
Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19 та постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року, справа № 365/159/19.
Відповідно до пункту 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
       За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог про стягнення заборгованості по простроченому тілу кредиту, процентам відповідно статті 625 ЦК України, розподілу судових витрат слід скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення цих позовних вимог. В іншій частині рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.

       Щодо розподілу судових витрат.
Беручи до уваги положення частини тринадцятої статті 141, підпункту в пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_1 слід стягнути на користь АБ КБ «ПриватБанк» судовий збір за подання позовної заяви в сумі 328,33 грн /розрахунок 2012 х 15,62 % = 328,33/ та в сумі 492,50 грн /розрахунок 3153 х 15,62 % = 492,50/ за подання апеляційної скарги.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, - 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 25 серпня 2020 року в частині відмовлених позовних вимог про стягнення заборгованості по простроченому тілу кредиту, процентам нарахованим на прострочений кредит відповідно статті 625 ЦК України, розподілу судових витрат скасувати та ухвалити нове.
Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по простроченому тілу кредиту, процентам нарахованим на прострочений кредит відповідно статті 625 ЦК України задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за кредитним договором № б/н від 22 лютого 2012 року станом на 22 березня 2020 року в сумі 18144,10 грн, з них : 17947,37 заборгованість по простроченому тілу кредита; 196,73 грн. проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України за період з 11.11.2019 року по 22.03.2020 року.
В іншій частині рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 25 серпня 2020 року у даній справі залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570) судовий збір за подання позовної заяви в сумі 328,33 грн, за подання апеляційної скарги в сумі 492,50 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Л. О. Голота
       
Судді: С. Г. Копаничук 

В. П. Рибчинський