УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №278/1425/20 Головуючий у 1-й інст. Дубовік О. М. 
Категорія 70 Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2020 року 

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого         Павицької Т. М.,
суддів                 Миніч Т.І., Трояновської Г.С., 

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м.Житомирі цивільну справу №278/1425/20 за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2  про стягнення аліментів за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 10 серпня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Дубовіка О.М. в м. Житомирі, 

в с т а н о в и в :

У червні 2020 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що з нею проживає спільна донька сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги. Позивач вказувала, що батько дитини добровільно матеріальну допомогу не надає, проте має таку можливість. Крім того, на її утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей від іншого шлюбу, один з яких потребує постійного лікування, разом з тим, відповідач має постійну заробітну плату, має у власності рухоме майно, а саме мопед та новий автомобіль вартістю близько 21000 доларів США.
Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 10 серпня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дочки - ОСОБА_3 , яка продовжує навчання, у розмірі 1/5 частини його заробітку (доходу), починаючи з 05.06.2020 до досягнення ОСОБА_3 двадцяти трьох років. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 840,80 грн судового збору.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить змінити рішення суду першої інстанції, збільшивши розмір стягнутих аліментів до Ѕ частини його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 05.06.2020 і до досягнення ОСОБА_3 двадцяти трьох років. На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не було з`ясовано, який розмір заробітної плати було фактично нараховано та отримано відповідачем.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Задовольняючи частково позові вимоги, суд першої інстанції при визначенні розміру аліментів, врахував майновий стан відповідача та стягуючи аліменти в розмірі 1/5 частини заробітку (доходу), дійшов висновку, що такий розмір буде достатнім для забезпечення потреб доньки та не буде порушувати права відповідача
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом із матір`ю. ОСОБА_3 навчається в комунальному вищому навчальному закладі “Житомирський медичний інститут” Житомирської обласної ради. Загальна вартість освітньої послуги за весь період навчання становить 52600 грн. ОСОБА_2 є власником транспортних засобів Viper V110A, 2014 року випуску та Skoda Octavia A7, 2019 року випуску. Разом з відповідачем проживає його мати ОСОБА_4 , яка є пенсіонером за віком.
Згідно із довідкою СПП “ЛАД” відповідач працює на посаді тракториста відділу виробництва; посадовий оклад тракториста відповідно до штатного розпису становить 6400 грн щомісячно (структура заробітної плати передбачає виплату додаткової заробітної плати, заохочувальні і компенсаційні виплати).
Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 199 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Встановивши, що донька відповідача – ОСОБА_5  продовжує навчатися у вищому навчальному закладі “Житомирський медичний інститут” Житомирської обласної ради та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а ОСОБА_2 , який є працездатною особою, зобов`язаний та має можливість утримувати повнолітню доньку, суд першої інстанції, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами докази на предмет їх належності, допустимості та достатності для правильного вирішення справи, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1  та стягнення з  відповідача аліментів на повнолітню доньку, яка продовжує навчання.
Разом із тим, аліменти, спрямовані на утримання дитини, повинні бути достатніми і, разом із тим, співрозмірними з урахуванням мети аліментного зобов`язання.
При цьому, матеріали справи не містять доказів на підтвердження витрат позивачки, пов`язаних саме з навчанням доньки (щодо понесення витрат на проїзд до навчального закладу, придбання підручників тощо).
Разом із тим, у відповідності до приписів статей 192, 201 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення першої інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права і незгоді з розміром стягнутих аліментів, зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що на підставі вимог статті 367 ЦПК України не входить до компетенції суду апеляційної інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
Згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 10 серпня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку. 

Головуючий 

Судді