ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 р.	Справа № 818/1523/18	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бегунца А.О.,
Суддів: Рєзнікової С.С. ,  Мельнікової Л.В. ,
за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.02.2020 року, головуючий суддя І інстанції: І.Г. Шевченко, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 09.03.20 року по справі № 818/1523/18
за позовом                    Акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання"  
до                    Офісу великих платників податків Державної податкової служби в особі Харківського управління Офісу великих платників податків Державної податкової  служби      третя особа                          Головне управління ДПС у Сумській області 
про визнання протиправним та скасування рішення,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, Публічне акціонерне товариство “Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання” (далі – ПАТ “Сумське НВО”) звернувся до суду з позовною заявою до офісу великих платників податків Державної фіскальної служби в особі Харківського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (далі – відповідач, Харківське управління Офісу ВПП ДФС України) про визнання протиправним та скасування рішення Харківського управління Офісу ВПП ДФС України від 08.02.2018 №0000035010 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несвоєчасну сплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску у сумі 11 847 612, 61грн.
В обгрунтування позову вказує, що оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням до позивача застосовано штраф за період з 21.04.2017 по 28.12.2017 та пеню. Однак, зазначає, що і пеня і штраф є різновидом адміністративно-правової відповідальності у формі фінансових санкцій, і не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності за одне й те саме правопорушення. Крім того, відмічає, що період нарахування фінансової санкції у вказаному рішенні частково охоплює період нарахування штрафу у рішенні відповідача від 17.07.2017 №0000225010, яким до позивача застосовано штраф за період з 21.01.2017 по 05.07.2017. Вважає, що такі дії відповідача щодо подвійного притягнення до адміністративно-правової відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення суперечить положенням ст.ст. 19,61 Конституції України. Також зазначає, що з розрахунку пені, доданого до оскаржуваного рішення, вбачається, що день фактичної сплати включається до періоду нарахування пені. Однак, це суперечить положенням п.13 ст.25 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування”, відповідно до якого пеня має нараховуватись за кожен день прострочення платежу до дня його фактичного сплати.
У судовому засіданні суду першої інстанції 27.01.2020 до участі у розгляді справи залучено Головне управління Державної податкової служби у Сумській області (далі - третя особа, ГУ ДПС у Сумській області) як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.
У судовому засіданні суду першої інстанції 19.02.2020 замінено відповідача - Харківське управління Офісу ВПП ДФС України його правонаступником - Харківське управління Офісу ВПП ДПС України та з метою надання часу відповідачу для ознайомлення з доказами, надісланими на адресу відповідача.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 27.02.2020 у задоволенні вказаного позову відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не з`ясування всіх обставин у справі, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд скасувати рішення та прийняти нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.
Апелянт вважає рішення суду першої інстанції незаконним в частині відмови в задоволенні позовних вимог стосовно визнання протиправною нарахованої пені у розмірі 1902327,72 грн. за період оскарження вимог зі сплати недоїмки за період з березня 2017 року по серпень 2017 року.
Зокрема, апелянт посилався на те, що судом першої інстанції неправильно застосовано абз.2 ч.13 ст.25 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування”, який передбачає зупинення нарахування пені та є спеціальною нормою, що застосовується у разі оскарження платником єдиного внеску вимоги про сплату недоїмки. Зазначає, що не має значення правова природа виникнення такої недоїмки, як то нарахування сум єдиного внеску самим платником або ж донарахування сум єдиного внеску контролюючим органом на підставі акту перевірки.  
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач зареєстрований як юридична особа та в спірний період перебував на обліку у відповідача як платник податків і зборів.
12.04.2017 позивачем подано звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, надбавки, компенсації) застрахованих осіб та суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, яким визначено розмір єдиного внеску за березень 2017 року у розмірі 6958766,82грн. (граничний строк сплати 20.04.2017) сплачений у період з 05.07.2017 по 31.07.2017. 
18.05.2017 відповідачем сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ю-230-50 на суму 19 496 197,79 грн. 
Позивач вказував, що до цієї суми увійшло нарахування єдиного внеску за березень 2017року у розмірі 6 958 766,82грн., лютий 2017року у розмірі 6513942,66грн., частково за січень 2017рооку у розмірі 6 023 488,31грн.
31 травня 2017 року позивачем оскаржено вимогу в адміністративному порядку, при цьому в скарзі вказано про те, що при винесені вимоги не враховані здійснені платежі у розмірі3224805,75 грн. 
За результатами розгляду скарги ДФС України прийнято рішення від 27.06.2017, яким скаргу залишено без задоволення, а вимогу – без змін. Вказане рішення отримано позивачем 03.07.2017.
Не погодившись з вказаним рішенням, позивач 17.07.2017 оскаржив вимогу в судовому порядку, однак, постановою Сумського окружного адміністративного суду від 15.08.2017 у задоволенні позову відмовлено.
15.05.2017 позивачем подано звіт про суми нарахованої суми заробітної плати (доходу, грошового забезпечення. допомоги, надбавки, компенсації) застрахованих осіб та суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, яким визначено розмір єдиного внеску за квітень 2017 року у розмірі 6 792 312,72грн. (граничний строк сплати 22.05.2017) сплачена у період з 31.07.2017 по 05.09.2017.
15.06.2017 відповідачем сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ю-230-50 на суму 19 662793,00 грн.
Позивач вказував, що до цієї суми увійшло нарахування єдиного внеску за квітень 2017року у розмірі 6 792 312,72грн., березень 2017року у розмірі 6958 766.82грн., частково за лютий 2017року у розмірі 5 911 713,46грн.
03 липня 2017 року позивачем оскаржено  вимогу в адміністративному порядку, при цьому в скарзі вказано про те, що при винесені вимоги не враховані здійснені платежі у розмірі 289087 грн.
За результатами розгляду скарги ДФС України прийнято рішення від 01.08.2017, яким скаргу залишено без задоволення, а вимогу – без змін. Вказане рішення отримано позивачем 07.08.2017.
Не погодившись з вказаним рішенням, позивач 10.08.2017 оскаржив вимогу в судовому порядку, однак, постановою Сумського окружного адміністративного суду від 05.09.2017 у задоволенні позову відмовлено. Судове рішення набрало законної сили 13.11.2017.
15.06.2017 позивачем подано звіт про суми нарахованої суми заробітної плати (доходу, грошового забезпечення. допомоги, надбавки, компенсації) застрахованих осіб та суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, яким визначено розмір єдиного внеску за травень 2017 року у розмірі 6 348 903,17грн. (граничний строк сплати 20.06.2017) сплачений у період з 05.09.2017 по 18.10.2017.
14.07.2017 відповідачем сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ю-230-50 на суму 22 536403,05грн.
Позивач вказував, що до цієї суми увійшло нарахування єдиного внеску за травень 2017року у розмірі 6 348 903,17грн., квітень 2017року у розмірі 6792 312,72грн., березень 2017року у розмірі 6 958 766.82грн., частково за лютий 2017року у розмірі 2436420,34грн.
28 липня 2017 року позивачем оскаржено  вимогу в адміністративному порядку, при цьому в скарзі вказано про те, що при винесені вимоги не враховані здійснені платежі у розмірі 3265970 грн.
За результатами розгляду скарги ДФС України прийнято рішення від 22.08.2017, яким скаргу залишено без задоволення, а вимогу – без змін. Вказане рішення отримано позивачем 28.08.2017.
Крім того, позивач 10.08.2017 оскаржив вимогу в судовому порядку, однак, постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 11.12.2017 у задоволенні позову відмовлено. 
19.07.2017 позивачем подано звіт про суми нарахованої суми заробітної плати (доходу, грошового забезпечення. допомоги, надбавки, компенсації) застрахованих осіб та суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, яким визначено розмір єдиного внеску за червень 2017 року у розмірі 6 611 010,70 грн. (граничний строк сплати 20.07.2017) сплачений у період з 18.10.2017 по 06.11.2017.
03.08.2017 відповідачем сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ю-230-50 на суму 24 701907,05грн.
Позивач вказував, що до цієї суми увійшло нарахування єдиного внеску за червень 2017 у розмірі 6 611 010,70 грн., травень 2017 року у розмірі 6348903,17 грн., квітень 2017 року у розмірі 6792 312,72 грн., частково за березень 2017року у розмірі 4 949 680,46 грн.
17 серпня 2017 року позивачем оскаржено вимогу в адміністративному порядку, з тих підстав, що у вимогу включені суми фінансових санкцій, визначених контролюючим органом у рішенні №0000225010 від 17.07.2017, яка станом на момент формування вимоги не була узгодженою, у зв`язку із оскарженням зазначеного рішення.
За результатами розгляду скарги ДФС України прийнято рішення від 20.09.2017, яким зазначено, що вимога в частині штрафних санкцій та пені підлягає скасуванню та вимогу вважати відкликаною, зобов`язавши відповідача сформувати та направити нову вимогу. Вказане рішення отримано позивачем 12.12.2017.
18.08.2017 позивачем подано звіт про суми нарахованої суми заробітної плати (доходу, грошового забезпечення. допомоги, надбавки, компенсації) застрахованих осіб та суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, яким визначено розмір єдиного внеску за липень 2017 року у розмірі 6 880 419,87 грн. (граничний строк сплати 21.08.2017) сплачений у період з 06.11.2017 по 07.12.2017.
12.09.2017 відповідачем сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ю-230-50 на суму 20 988220,31 грн.
Позивач вказував, що до цієї суми увійшло нарахування єдиного внеску за липень 2017 року у розмірі 6 880 419,87 грн., червень 2017 року у розмірі 6611010,70 грн., травень 2017 року у розмірі 6 348903.17 грн., частково за квітень 2017 року у розмірі 1147886,57 грн.
02 жовтня 2017 року позивачем оскаржено  вимогу в адміністративному порядку, при цьому в скарзі вказано про те, що при винесені вимоги не враховані здійснені платежі у розмірі 1562582грн.
За результатами розгляду скарги ДФС України прийнято рішення від 14.11.2017, яким скаргу залишено без задоволення, а вимогу – без змін. Вказане рішення отримано позивачем 17.11.2017.
13.09.2017 позивачем подано звіт про суми нарахованої суми заробітної плати (доходу, грошового забезпечення. допомоги, надбавки, компенсації) застрахованих осіб та суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, яким визначено розмір єдиного внеску за серпень 2017 року у розмірі 6 560 851,40 грн. (граничний строк сплати 20.09.2017р.) сплачений у період з 07.12.2017 по 28.12.2017.
12.10.2017 відповідачем сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ю-230-50 на суму 21 106032,99 грн.
Позивач вказував, що до цієї суми увійшло нарахування єдиного внеску за серпень 2017року у розмірі 6 560 851,40 грн., липень 2017 року у розмірі 6880 419,87 грн., червень 2017 року у розмірі 6611010,70 грн., частково за травень 2017 року у розмірі 1053751,02 грн.
31 жовтня 2017 року позивачем оскаржено  вимогу в адміністративному порядку, при цьому в скарзі вказано про те, що при винесені вимоги не враховані здійснені платежі у розмірі 463350 грн.
За результатами розгляду скарги ДФС України прийнято рішення від 21.12.2017, яким скаргу залишено без задоволення, а вимогу – без змін. Вказане рішення отримано позивачем 26.12.2017.
У зв`язку з несвоєчасним перерахуванням єдиного соціального внеску за період березень-серпень 2017 (березень 2017р. у сумі 6958766,82грн. по граничному строку сплати 20.04.2017 (фактично сплачено з 05.07.2017 по 31.07.2017), квітень 2017 року у сумі 6792312,72 грн. по граничному строку сплати 22.05.2017 (фактично сплачено з 31.07.2017 по 05.09.2017), травень 2017 року у сумі 6348903,17 грн. по граничному строку сплати 20.06.2017 (фактично сплачено з 05.09.2017 по 18.10.2017), червень 2017 року у сумі 6611010,70 грн. по граничному строку сплати 20.07.2017 (фактично сплачено з 18.10.2017 по 06.11.2017), липень 2017 року у сумі 6880419,87 грн. по граничному строку сплати 21.08.2017 (фактично сплачено з 06.11.2017 по 07.12.2017), серпень 2017р. у сумі 6560851,40 грн. по граничному строку сплати 20.09.2017 (фактично сплачено з 07.12.2017 по 28.12.2017), відповідачем прийнято рішення №0000035010 від 08 лютого 2018 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несвоєчасну сплату єдиного внеску, яким застосовано штраф у розмірі 8030452,93 грн. за період часу з 21.04.2017 по 28.12.2017 та нараховано пеню у розмірі 3817159,68 грн, всього у сумі 11847612,61 грн.
При цьому, пеня у розмірі 3 817 159,68 грн. нарахована за період з 05.07.2017 по 28.12.2017.
Позивач, не погодившись з даним рішенням, звернулася зі скаргою до Державної фіскальної служби України від 19.02.2018 №18-7/215, за результатами розгляду якої Державною фіскальною службою України прийнято рішення про результати розгляду скарги від 21.03.2018 №9921/6/99-99-11-02-02-25, яким рішення залишено без змін, а скаргу без задоволення. 
Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення прийняте відповідачем у відповідності до вимог Закону №2464-VІ, Інструкції №466, рішення від 08.02.2018 №0000035010 відповідає критеріям правомірності, визначених в ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” від 08.07.2010 №2464-VІ (далі – Закон №2464-VІ).
Відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 6 Закону  №2464-VІ платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Згідно з абзацом першим частини восьмої статті 9 Закону №2464-VІ (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.
У силу вимог частини одинадцятої статті 9 Закону №2464-VІ у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Відповідно до ч. 12 ст. 9 Закону №2464-VІ єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.
Відтак, виконати обов`язок щодо сплати єдиного внеску позивач, як платник єдиного внеску, повинен був до 20 числа наступного місяця, в якому нарахований такий внесок.
В разі недотримання такого обов`язку нарахована платником сума єдиного внеску, стає недоїмкою (сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом (пункт 6 частини першої статті 1 Закону №2464-VІ)).
В свою чергу стаття 25 Закону №2464-VІ (тут і далі - в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачає заходи впливу та стягнення в разі недотримання платником обов`язку щодо сплати єдиного внеску. 
Згідно з частиною третьою цієї статті суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. 
За несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум (п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону №2464-VІ).
Відповідно до частини десятої статті 25 Закону №2464-VІ на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.
Отже, в разі несплати єдиного внеску у строки, встановлені чинним законодавством, відбувається нарахування пені з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.
Виходячи із положень частини четвертої статті 25 Закону №2464-VІ орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. 
У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку. Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску. Орган доходів і зборів, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку. Якщо протягом цього строку вмотивоване рішення органом доходів і зборів не надсилається платнику єдиного внеску, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску.
За правилами частини тринадцятої статті 25 Закону №2464-VІ нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.
У разі оскарження платником єдиного внеску вимоги про сплату недоїмки нарахування пені зупиняється з дня подання скарги до органу доходів і зборів або позову до суду.
Отже, аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) є передумовою зупинення нарахування пені.
Посилаючись на вказані норми, апелянт стверджує, що нарахування пені у розмірі 1902327,72 грн. за період з березня 2017р. по серпень 2017р. (т.2, а.с.62-66,73-78) відповідачем здійснено протиправно, оскільки передумовою винесення оскаржуваного рішення було прийняття вимог про сплату боргу (недоїмки), які оскаржувались як в адміністративному, так і в судовому порядку, у зв`язку з чим на період оскарження вимог нарахування пені повинно було бути зупинено. 
Водночас, колегія суддів не погоджується з вказаними доводами апелянта, з огляду на наступне.
Так, відповідно, в тому числі до ст. 25 Закону №2464-VІ наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 затверджено Інструкцію про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Інструкція № 449 (тут і далі в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), відповідно до п. 3 розділу VI якої передбачено, що органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів (п. 4 р. VI Інструкції № 449).
Згідно із п.5 р.VІ Інструкції № 449, протягом 10 календарних днів із дня одержання вимоги про сплату боргу (недоїмки) платник зобов`язаний сплатити зазначені у пункті 1 вимоги суми недоїмки, штрафів та пені.
Відповідно до п.5 Розділу VІІ Інструкції № 449 на суму недоїмки платнику єдиного внеску нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка на суму фактично сплаченої недоїмки за кожний день прострочення платежу.
Нарахування пені починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.
Документи, які є підставою для нарахування пені: документи, що підтверджують суму єдиного внеску та строк його сплати, - звіт платника щодо нарахування єдиного внеску (з додатним значенням); вимога про донараховані суми єдиного внеску за актами документальних перевірок або повідомленням-розрахунком; рішення суду.
В даному випадку документами, які стали підставою для нарахування спірної пені, є звіти платника – АТ “Сумське НВО” за періоди березень-серпень 2017р., а не вимоги про сплату боргу (недоїмки), про що свідчить також доданий до оскаржуваного рішення розрахунок фінансової санкції та пені (т.1, а.с.9-13). При цьому, сума недоїмки, на яку нараховувалась пеня, не є такою, що розрахована контролюючим органом. Дана сума проведена (нарахована) відповідно до інтегрованої картки платника на підставі звітів позивача (т.2, а.с.100-113). Тобто обов`язок сплатити задекларованих сум єдиного внеску за спірний період виник у АТ “Сумське НВО” по граничному строку сплати (20.04.2017, 22.05.2017, 20.06.2017, 20.07.2017, 21.08.2017, 20.09.2017), а не у 10-ти денний термін після отримання вимог. 
Так, строк сплати єдиного внеску за березень 2017р. припадав на 20.04.2017, тому нарахування пені розпочалось 21.04.2017 та закінчилось 31.07.2017 (у день повного погашення); за квітень 2017р. - 22.05.2017, тому нарахування пені розпочалось 23.05.2017 та закінчилось 05.09.2017 (у день повного погашення); за травень 2017р. - 20.06.2017, тому нарахування пені розпочалось 21.06.2017 та закінчилось 18.10.2017 (у день повного погашення); за червень 2017р. - 20.07.2017, тому нарахування пені розпочалось 21.07.2017 та закінчилось 06.11.2017 (у день повного погашення); за липень 2017р. - 21.08.2017, тому нарахування пені розпочалось 22.08.2017 та закінчилось 07.12.2017 (у день повного погашення); за серпень 2017р. - 20.09.2017, тому нарахування пені розпочалось 21.09.2017 та закінчилось 28.12.2017 (у день повного погашення).
За період оскарження вимог обов`язок сплатити підприємством позивача самостійно задекларованих сум єдиного внеску не припинявся. Для припинення нарахування пені необхідно оскаржити документ, на підставі якого вона нарахована (сума недоїмки буде вилучена з інформаційної системи органу доходів і зборів, що припинить нарахування пені на період оскарження). Спірна пеня нарахована на підставі звітів за спірний період, а відтак не може бути вилучена з облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів через оскарження вимог.
Отже, фактичною підставою нарахування пені була саме несплата у встановлені законодавством строки визначених у звітах за спірний період з березня 2017р. по серпень 2017р. сум єдиного внеску (за березень 2017р. у сумі 6958766,82грн., квітень 2017р. у сумі 6792312,72грн., травень 2017р. у сумі 6348903,17грн., червень 2017р. у сумі 6611010,70грн., липень 2017р. у сумі 6880419,87грн., серпень 2017р. у сумі 6560851,40грн.), а не, як вказує представник позивача, - несплата сум єдиного внеску, визначених у вимогах про сплату боргу №Ю-230-50 від 18.05.2017 на суму 19496197,79грн. (т.1, а.с.118), від 15.06.2017 на суму 19662793,00грн.(т.1,а.с.142), від 14.07.2017 на суму 22 536403,05грн. (т.1, а.с.157), від 03.08.2017 на суму 24701907,05грн.(т.1, а.с.169), від 12.09.2017 на суму 20 988220,31грн. (т.1, а.с.190), від 12.10.2017 на суму 21 106032,99грн. (т.1, а.с.200).
Оскаржуючи в адміністративному та судовому порядку вимоги №Ю-230-50 від 18.05.2017 на суму 19496197,79 грн. (т.1, а.с.118), від 15.06.2017 на суму 19662793,00грн.(т.1,а.с.142), від 14.07.2017 на суму 22 536403,05грн. (т.1, а.с.157), від 12.09.2017 на суму 20 988220,31грн. (т.1, а.с.190), від 12.10.2017 на суму 21 106032,99грн. (т.1, а.с.200), позивач фактично не погоджувався із визначеними у них розмірами недоїмки станом на день формування вимог, зокрема: у розмірі 3224805,75грн. у зв`язку із сплатою єдиного внеску за період з 01 по 17 травня 2017р. (вимога від 18.05.2017 на суму 19496197,79грн. (т.1, а.с.118, т.2, а.с.79); у розмірі 289087грн. у зв`язку із сплатою єдиного внеску за період з 01 по 15 червня 2017р. (вимога від 15.06.2017 на суму 19662793,00грн.(т.1,а.с.142,147); у розмірі 3265970грн. у зв`язку із сплатою єдиного внеску за період з 01 по 14 липня 2017р. (вимога від 14.07.2017 на суму 22 536403,05грн. (т.1, а.с.157,т.2, а.с.84); у розмірі 1562582грн. у зв`язку із сплатою єдиного внеску за період з 01 по 12 вересня 2017р. (вимога від 12.09.2017 на суму 20 988220,31грн. (т.1, а.с.190,196); у розмірі 463350грн. у зв`язку із сплатою єдиного внеску за період з 01 по 12 жовтня 2017р. (вимога від 12.10.2017 на суму 21 106032,99грн. (т.1, а.с.200, 204-205). При цьому в матеріалах справи відсутні докази, які б підтвердили, що саме на ці суми єдиного внеску нараховувалась пеня (т.1, а.с.9-13, т.2, а.с.73-78, 100-113). Оскаржуючи вимогу від 03.08.2017 на суму 24701907,05грн.(т.1, а.с.169) представник не був згоден у включення до неї суми фінансових санкцій, які були визначені відповідачем рішенням від 17.07.2017 (т.1, а.с.14). При цьому, як вбачається з оскаржуваного рішення та розрахунку до нього, пеня на суми фінансових санкцій, визначені рішенням від 17.07.2017 також не нараховувалась. 
Як свідчить зміст скарг та позовних заяв, позивач, подаючи скарги в адміністративному порядку на вимоги, а також позови до суду не ставив під сумнів правильність визначення недоїмки у інших частинах вимог, в тому числі й тієї, що визначена ним самостійно у звітах за спірний період з березня по серпень 2017 року. 
Згідно з розрахунком пені (т.1, а.с.9-13), пеня нараховувалась саме на недоїмку починаючи з наступного дня, що настав за граничним строком сплати суми єдиного внеску, що самостійно задекларовані позивачем за період березень-серпень 2017 року. Під час судового розгляду позивач не спростовував обставину наявності у нього боргу відповідно до поданих ним звітів за спірний період.
Крім того, у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею (ч.2 ст. 25 Закону №2464-VІ).
За таких обставин, колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо протиправності оскаржуваного рішення в частині нарахування пені. 
При цьому висновки суду в цій частині узгоджуються з правовою позицією, викладеної Верховним Судом у справі №480/1150/19 (постанова від 11.02.2020).
Доводи апелянта про те, що оскаржуваним рішенням відповідач двічі притягнув АТ “Сумське НВО” до адміністративно-правової відповідальності та одночасно за період з 21.04.2017 по 28.12.2017 застосував і штраф і пеню а також про те, що період нарахування санкцій в оскаржуваному рішенні частково охоплює нарахування санкцій у рішенні від 17.07.2017 (т.1, а.с.14), а саме період з 21.01.2017 по 05.07.2017, колегія суддів вважає безпідставними, враховуючи наступне. 
Платники єдиного внеску зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця (ч. 8 ст. 9 Закону №2464-VІ в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до п.1 ч. 10 ст. 9 Закону №2464-VІ в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, днем сплати єдиного внеску вважається: у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.
За несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платника єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум (п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону №2464-VІ).
На суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу (ч. 10 ст. 25 Закону №2464-VІ).
Згідно із ч.3 ст. 25 Закону №2464-VІ суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.
Отже, одночасне застосування за несвоєчасну сплату єдиного внеску штрафних санкцій та пені прямо передбачено законом.
Що стосується рішення від 17.07.2017 №0000225010 (т.1, а..с.14-20), то вказаним рішенням, як вбачається з розрахунку до нього (т.1,а.с.15-20), застосовано до підприємства позивача штраф та нарахована пеня за несвоєчасну сплату єдиного внеску за грудень 2016р. - лютий 2017 р. на загальну суму 18343133,25грн. з терміном сплати 20.01.2017, 20.02.2017, 20.03.2017 (фактично сплачено з 23.01.2017 по 05.07.2017), в той час як оскаржуваним рішенням від 08.02.2018 №0000035010 до підприємства позивача було застосовано штраф та нарахована пеня за несвоєчасну сплату єдиного внеску за наступний період: березень - серпень 2017р. на загальну суму 40152264,68грн. з термінами сплати 20.04.2017, 22.05.2017, 20.06.2017, 20.07.2017, 21.08.2017, 20.09.2017 (фактично сплачено у період з 05.07.2017 по 28.12.2017).
Відтак, доводи апелянта щодо подвійного притягнення до відповідальності не знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи. 
Обґрунтовуючи власну правову позицію в даних правовідносинах, позивач також наголошує на тому, що день фактичної сплати недоїмки відповідно до ч.13 ст. 25 Закону №2464-VІ не повинен включатись до періоду нарахування пені. 
Однак, відповідно до ч.13 ст. 25 Закону №2464-VІ, на яку посилається представник позивача чітко передбачено, що нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно. Тобто день сплати недоїмки, за вказаною нормою включається до періоду нарахування пені. Тотожні з ч.13 ст. 25 Закону №2464-VІ норми містяться і в п. 5 Розділу VІІ Інструкції №449, в якому окремо наведено приклад нарахування пені, за яким день сплати платежу включається у період нарахування пені.
Відтак, вказані доводи позивача вірно не прийнято судом першої інстанції до уваги.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржуване рішення прийняте відповідачем у відповідності до вимог Закону №2464-VІ, Інструкції №466, рішення від 08.02.2018 №0000035010 відповідає критеріям правомірності, визначених в ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мірі досліджено обставини справи на підставі яких суд прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень  та  у спосіб, що визначені  Конституцією  та  законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод  та  інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини. 
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін. 
Керуючись ст. ст. 243, 250, 310, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.02.2020 року по справі № 818/1523/18 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	А.О. Бегунц	
Судді	(підпис)  (підпис) 	С.С. Рєзнікова    Л.В. Мельнікова   	
Повний текст постанови складено  08.10.2020 року