ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
08 грудня 2020 року           справа №360/1547/20 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Гаврищук Т.Г.
суддів:                       Блохіна А.А.
                                  Компанієць І.Д.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду (суддя – Чернявська Т.І.) від 31 серпня 2020 року (повний текст складено 10 вересня 2020 року у м.Сєвєродонецьк) по справі №360/1547/20 за позовом ОСОБА_1 до Східної митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 05 березня 2020 року № UA702000/2020/000023/1, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Луганської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 05 березня 2020 року № UA702000/2020/000023/1.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року у задоволені позову відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Позивач вважає, що суд першої інстанції не врахував те, що положеннями ч.8 ст.55 МК України встановлено, що протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати митному органу додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларується. Позивач зазначив, що 05.03.2020 року було прийнято відповідачем спірне рішення про коригування митної вартості транспортного засобу, без врахування документів які підтверджують заявлену митну вартість, оскільки такі документи не було можливості надати під час митного оформлення, вони були надані 20.03.2020 року, після випуску транспортного засобу у вільний обіг, у встановлений ч.8 ст.55 МК України строк. Відповідно до ст.368 МК України на підтвердження фактурної вартості товару, громадяни подають до митного оформлення касові або товарні чеки, ярлики, інші документи роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів. До митниці, зокрема було надано виписку з банківської установи та рахунок фактуру з печаткою та підписом продавця. Позивач також зазначив, що судом першої інстанції не враховано те, що країна де було придбано «аналогічний» транспортний засіб – Австралія, це зазначено в графі 40 митної декларації №UA209290/2020/001671, у той час як автомобіль придбався у Данії. Суд першої інстанції також не врахував те, що у відповідача була реальна можливість перевірити (уточнити) задекларовану вартість імпортованого транспортного засобу, оскільки рахунок-фактура (інвойс) №1249 від 21.02.2020 року містить відомості про продавця, його адресу та номер телефону, однак відповідачем заходи щодо уточнення дійсної вартості імпортованого товару вжиті не були. Позивач вважає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що приймаючи рішення про коригування митної вартості імпортованого транспортного засобу за резервним методом, митний орган не вказав, яким чином митна вартість товару визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, та не наведено жодних розрахунків, за якими митним органом визначено таку вартість товару, що є порушенням ст.55 МК України.
На адресу суду апеляційної інстанції надіслано відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач проти доводів апеляційної скарги заперечував, вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено судом відповідно до норм матеріального та процесуального права на підставі повного і всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі.
Позивачем на адресу Першого апеляційного адміністративного суду надіслано клопотання про розгляд адміністративної справи за його відсутністю.
Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на скаргу, відповідь на відзив, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.
Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що 27 лютого 2020 року ввіз на територію України транспортний засіб – легковий автомобіль марки «FORD», модель «GALAXY», пасажирський, бувший у використанні, чорного кольору, тип кузова - мінівен, номер кузова № НОМЕР_1 , об`єм двигуна – 1997 см кубічних, тип двигуна - дизельний, календарний та модельний рік виготовлення – 2014 рік, реєстраційний номер – НОМЕР_2 , що підтверджено актом про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 27 лютого 2020 року № UA205020/2020/103789 (арк. спр. 63-64, 99-100).
Приватним підприємством “Інтерброк” до митного оформлення подано митну декларацію від 04 березня 2020 року № UA702030/2020/000489 на товар - легковий автомобіль марки “FORD”, модель “GALAXY”, пасажирський, бувший у використанні, чорного кольору, тип кузова - мінівен, номер кузова № НОМЕР_1 , об`єм двигуна – 1997 см кубічних, тип двигуна - дизельний, календарний та модельний рік виготовлення – 2014 рік, реєстраційний номер – НОМЕР_2 , у графах 22 та 42 якої вказана ціна товару – 26000 данських крон (арк. спр. 65-66, 95-96).
Згідно з графою 44 митної декларації до митного оформлення разом з митною декларацією подано такі документи:
0380 - рахунок-фактура (інвойс) від 21 лютого 2020 року № 1249;
0380 - рахунок-фактура (інвойс) від 21 лютого 2020 року № 1249;
0862 декларація про походження товару від 21 лютого 2020 року № 1249;
1701 акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 27 лютого 2020 року № UA205020/2020/103789;
2800 свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 19 березня 2018 року № 16783741;
4207 договір про надання послуг митного брокера від 08 липня 2019 року № 40;
8016 паспорт громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні від 17 січня 1997 року ЕК316330 на ОСОБА_1 ;
9000 інші некласифіковані документи додаткова інформація від 10 лютого 2020 року б/н, лист від 04 березня 2020 року № 04/03-2;
9610 копія митної декларації країни відправлення від 21 лютого 2020 року №20DK00560022D46B07;
9703 Сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу від 02 березня 2020 року № UA.005.16331-20.
На запит Східної митниці Держмитслужби від 04 березня 2020 року №UA702030/2020/000489 про надання додаткових документів згідно з частиною третьою статті 53 Митного кодексу України, Приватне підприємство «Інтерброк» листом від 04 березня 2020 року № 04/03-2 надало рахунок-фактуру (інвойс) від 21 лютого 2020 року № 1249 з печаткою та підписом продавця та зазначило про неможливість надання інших додаткових документів, так як вони не існують (арк. спр. 111).
Східною митницею Держмитслужби прийнято рішення від 05 березня 2020 року №UA702000/2020/000023/1 про коригування митної вартості товарів, згідно з яким здійснено коригування митної вартості транспортного засобу за 6 методом відповідно до статті 64 Митного кодексу України із розрахунку 6596,64 євро у перерахунку в валюту контракту 49294,70 данських крон (МД від 26 лютого 2020 року № UA209290/2020/3001671) (арк. спр. 67-68).
В рішенні від 05 березня 2020 року № UA702000/2020/000023/1 про коригування митної вартості товарів Східною митницею Держмитслужби зазначено, що «під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, керуючись положеннями частин 2, 3 статті 53 та частини 5 статті 54 Митного кодексу України (ЗУ № 4495-VІ від 13.03.12 із змінами (далі МК України)), Угоди про застосування статті VII ГАТТ 1994 року, після опрацювання документів, наданих декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товару, встановлено, що подані документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, а саме: поданий до митного оформлення рахунок-фактури на авто від 21.02.2020р. № 1249 не містить печатки та підписів продавця та покупця; відповідно до рахунку від 21.02.2020р. № 1249 відсутні відомості про оплату за товар та всупереч вимогам ч. 1 ст. 368 МК України, платіжні документи, що підтверджують вартість товару (касові або товарні чеки, ярлики, інші документи роздрібної торгівлі) до митного оформлення не надавались. Відповідно до положень ч. 1 ст. 368 МК України платіжні документи, що підтверджують вартість товару (касові або товарні чекі, ярлики, інші документи роздрібної торгівлі) до митного оформлення не надавались, що ставить під сумнів достовірність фактурної вартості товару заявленої до митного оформлення. Додатково здійснено порівняння заявленої фактурної вартості транспортного засобу з рівнем фактурної вартості транспортних засобів з ідентичними, подібними (аналогічними) характеристиками, митне оформлення яких вже здійснено, та встановлено, що дані товари оформлені за більш високим рівнем фактурної вартості, що викликало сумніви щодо заявленого рівня фактурної вартості транспортного засобу».
Згідно з карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 05 березня 2020 року №UA702030/2020/00028 за результатами перевірки митної декларації, а також інших документів, наданих відповідно до Митного кодексу України, поданих 04 березня 2020 року Приватним підприємством «Інтерброк», повідомлено про відмову у митному оформленні (випуску) товарів на підставі пункту 2 частини шостої статті 54 Митного кодексу України, у зв`язку із ненаданням декларантом у повному обсязі додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів. Також роз`яснено вимоги, виконання яких забезпечить можливість митного оформлення товарів: подання нових ЕМД та ДМВ з митною вартістю, визначеною на підставі рішення від 05 березня 2020 року № UA702000/2020/000023/1 (арк. спр. 69-70).
З урахуванням рішення про коригування митної вартості від 05 березня 2020 року №UA702000/2020/000023/1 та картки відмови від 05 березня 2020 року №UA702030/2020/00028 Приватним підприємством «Інтерброк» подано до Східної митниці Держмитслужби митну декларацію від 06 березня 2020 року №UА702030/2020/000508 (арк. спр. 71-72).
Спірним у цій справі є рішення про коригування митної вартості товарів від 05 березня 2020 року № UA702000/2020/000023/1,
Наведені обставини сторонами не оспорюються.
Згідно ч.1 ст.52 Митного кодексу України за явлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Як встановлено ч.2 ст.52 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
За правилами ч.1 ст.53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Як передбачено ч.3 ст.53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, подані на підтвердження митної вартості товарів, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (ч.6 ст.53 Митного кодексу України).
Як встановлено ч.1 ст.54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Згідно ч.4 ст.54 Митного кодексу України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
За приписами ч.6 ст.54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів (ч.1 ст. 55 Митного кодексу України).
У відповідності до вимог ч.5 ст.55 Митного кодексу України декларант може провести консультації з митним органом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митному органі .
Аналіз наведених вище норм законодавства свідчить, що до виключної компетенції митних органів належить перевірка та контроль за правильністю визначення декларантом митної вартості товару. Саме митний орган встановлює достатність наданих декларантом документів для підтвердження митної вартості товару.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, підставою для направлення Приватному підприємству «Інтерброк» письмового запиту про надання додаткових документів, що стосуються оцінюваного товару, стала відсутність відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - відсутні відомості, яким чином здійснено оплату оцінюваного товару згідно з інвойсом від 21 лютого 2020 року № 1249.
У відповідності до вимог п. 4 ч.2 ст. 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:  якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.
Дослідженням пункту 44 митної декларації від 04 березня 2020 року № UA702030/2020/000489 підтверджено твердження митного органу, що декларантом разом з митною декларацію до митного оформлення не надано банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що допущена декларантом неповнота поданих документів свідчить про відсутність у митного органу на час митного оформлення всіх відомостей щодо ціни товару, що фактично сплачена, та надала митному органу право направити обов`язкову до виконання письмову вимогу про надання додаткових документів на підтвердження ціни товару та спростування обґрунтованих сумнівів митного органу за визначеним частиною третьою статті 53 Митного кодексу України переліком документів.
У свою чергу, Приватне підприємство «Інтерброк» листом від 04 березня 2020 року № 04/03-2 відмовилось від надання додаткових документів на запит митного органу (арк. спр. 111). 
У листі також зазначено про надання додаткових документів згідно ч.3 ст.53 МК України надано Іnvoice №1249 від 21.02.2020 року с печаттю та підписом продавця. Інших додаткових документів надати не має можливості, так як вони не існують.
Отже, Приватним підприємством «Інтерброк» не виконано вимоги п. 2 ч.2 ст. 52 Митного кодексу України щодо обов`язку надання митному органу достовірних відомостей про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню, та частини третьої статті 53 Митного кодексу України щодо обов`язку надання додаткових документів на вимогу Східної митниці Держмитслужби.
Згідно до ст.57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості і з цією метою мають повноваження витребувати додаткові документи для перевірки правильності зазначеної митної вартості товару в разі наявності підстав для сумніву в правильності митної оцінки товару, що переміщується через митний кордон України. 
У разі відсутності даних, що підтверджують правильність визначення заявленої декларантом митної вартості товарів, або за наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, митний орган може самостійно визначити митну вартість товарів, що декларуються, послідовно застосовуючи методи визначення митної вартості, встановлені Митним кодексом, на підставі наявних у нього відомостей, у тому числі цінової інформації щодо ідентичних чи подібних (аналогічних) товарів з коригуванням, що здійснюється згідно з цим Кодексом.
Згідно з ч.1 ст.  64 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).
Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях (ч.2 ст. 64 Митного кодексу України).
У разі якщо ця стаття застосовується митним органом, він на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи зобов`язаний письмово поінформувати їх про митну вартість, визначену відповідно до положень цієї статті, та про використаний при цьому метод (ч.4 ст. 64 Митного кодексу України).
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що  огляду на неподання декларантом всіх документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.ч. 2,3ст. 53 Митного кодексу України, що потягло за собою відсутність відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінюваний товар, відповідачем правомірно було відмовлено декларанту у застосуванні методу визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються.
У зв`язку з обґрунтованими сумнівами щодо правильності заявленої митної вартості та неподанням декларантом жодного додаткового документу для підтвердження заявленої митної вартості, з метою визначення вартісної основи для розрахунку митної вартості оцінюваного товару, відповідачем правомірно здійснено аналіз митних оформлень згідно з ціновою базою Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби, де інформація відображається за три місяці, що передують даті митного оформлення за період з 05 грудня 2019 року по 05 березня 2020 року. Аналізом наявної інформації з`ясовано, що, враховуючи основні технічні характеристики товару, встановлено, що загальний рівень митної вартості транспортних засобів становить від 6596,64 до 7100,01 євро/шт., що підтверджено відповідним витягом (арк. спр. 116).
Найменший рівень митної вартості транспортного засобу з подібними (аналогічними) характеристиками становить 6596,64 євро/шт. за митною декларацією від 26 лютого 2020 року                 № UA209290/2020/001671, який відповідачем й взято в розрахунок митної вартості оцінюваного транспортного засобу (арк. спр. 67-68).
Як вбачається з матеріалів справи, що у оспореному рішенні вказано причини неможливості послідовного застосування попередніх методів визначення митної вартості товару, а саме: оскільки, використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується (частина друга статті 58 Митного кодексу України); не можливе застосування методу визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних товарів (відповідно до статті 59 Митного кодексу України) та методу визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо подібних товарів (відповідно до статті 60 Митного кодексу України) з причини неможливості у повній мірі виконати умови, передбачені статтями 59-61 Митного кодексу України; використання методів на основі віднімання та додавання вартості відповідно до статей 62-63 Митного кодексу України неможливо з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта, а також обґрунтування застосованого числового значення митної вартості оцінюваного товару на рівні 6596,64 євро/шт., з огляду на митну вартість транспортного засобу з подібними (аналогічними) характеристиками, оформленого за митною декларацією від 26 лютого 2020 року № UA209290/2020/001671.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що відповідачем доведено правомірність прийнятого рішення, а тому судом першої інстанції вірно відмовлено у задоволенні позову.
Доводи апеляційної скарги про те, що 05.03.2020р. було прийнято відповідачем спірне рішення про коригування митної вартості транспортного засобу без врахування документів які підтверджують заявлену митну вартість, оскільки такі документи не було можливості надати під час митного оформлення, вони були надані 20.03.2020 року після випуску транспортного засобу у вільний обігу, встановлений ч.8 ст.55 Митного кодексу України строк, колегією суддів не прийнято до уваги з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, до заяви від 20 березня 2020 року б/н про надання додаткових документів позивачем було додано завірену копію рахунку-фактури (інвойса) від 21 лютого 2020 року № 1249 із печаткою та підписом продавця та нотаріально засвідченого перекладу на українську мову, завірену копію виписки з банківської установи «NordfynsBank» від 17 березня 2020 року,
Тобто, додаткові докази подано позивачем вже після прийняття відповідачем оскаржуваного рішення .
Згідно ч.8 ст.55 Митного кодексу України протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати митному органу додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.
За приписами ч. 9 цієї статті у разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів митний орган розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому випадку надана фінансова гарантія відповідно повертається (вивільняється) або реалізується в порядку та у строки, визначені цим Кодексом.
У спірних правовідносинах дії (бездіяльність) митного органу щодо розгляду додатково поданих позивачем документів, не є предметом розгляду у цій справі.
Відповідно до ч.2 ст.59 Митного кодексу України при застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться прийнята митним органом вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як:1) фізичні характеристики; 2)якість та репутація на ринку; 3) країна виробництва; 4) виробник.
Тобто, виходячи з приписів наведених норм, при визначенні митної вартості товарів береться до уваги країна виробництва , а не країна де товар було придбано.
За таких обставин, посилання позивача на ті обставини, шо суд не врахував, що країна де було придбано «аналогічний» транспортний засіб – Австралія, це зазначено в графі 40 митної декларації №UA209290/2020/001671, у той час як автомобіль придбався у Данії, колегією суддів не прийнято до уваги.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.
Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.
Керуючись статтями 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,- 

УХВАЛИВ:   

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року по справі №360/1547/20 - залишити без задоволення.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року по справі №360/1547/20 - залишити без змін.
Постанова у повному обсязі складена та підписана 08 грудня 2020 року.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з 08 грудня 2020 року та підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:                                                                                Т.Г. Гаврищук 

Судді:                                                                                          А.А. Блохін

                                                                                             І.Д. Компанієць