ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" грудня 2020 р.           Справа№ 910/6617/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Зубець  Л.П.
суддів:            Мартюк  А.І. 
          Андрієнка  В.В. 
 
без повідомлення (виклику) учасників справи
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування»

на рішення     Господарського суду міста Києва
від                    17.08.2020 
у справі           №910/6617/20 (суддя - Чинчин О.В.)

за позовом      Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія 
                        «Арсенал Страхування»
до                     Приватного акціонерного товариства  «Страхова компанія 
                        «ЮНІВЕС»
про                  стягнення 10  016, 97 грн

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (далі - позивач, скаржник, ПрАТ «СК «Арсенал Страхування») звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» (далі - відповідач, ПрАТ «СК «ЮНІВЕС») про стягнення 10  016,97 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на підставі Договору добровільного страхування наземного транспорту №1842/16-Т/ЗП112 від 25.11.2016 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, виплатило страхове відшкодування власнику автомобіля «Рено Сандеро», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , а відтак позивачем відповідно до положень ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Позивач зазначає, що відповідальність водія транспортного засобу «ВАЗ 21063», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким скоєно ДТП, застрахована у ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» на підставі Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/3450272, а тому обов`язок з відшкодування збитків покладається на відповідача.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.08.2020 у справі №910/6617/20 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю. 
Аргументуючи судове рішення, суд першої інстанції виходив із відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження звернення позивача до відповідача з вимогою про сплату страхового відшкодування в межах встановленого ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строку.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 17.08.2020 у справі №910/6617/20 скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги про стягнення 10 016, 97 грн страхового відшкодування в порядку суброгації задовольнити у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було винесено оскаржуване рішення із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, а відтак таке рішення є незаконним. 
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом не було взято до уваги те, що відповідач у своєму відзиві на позовну заяву не визнавав позовні вимоги лише з підстав неправильного розрахунку коефіцієнту фізичного зносу, факт звернення позивача до ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» з претензією про відшкодування збитків у порядку суброгації відповідачем не оспорювався. 
Відтак, як зазначає скаржник, оскільки ДТП сталася 21.07.2017, а відповідач вже відшкодував частину страхового відшкодування позивачу - 29.11.2017, річний строк на звернення про виплату страхового відшкодування позивачем не був пропущений. 
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.09.2020 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуюча суддя (суддя-доповідач) - Зубець Л.П., судді: Мартюк А.І., Андрієнко В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.09.2020 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.08.2020 у справі №910/6617/20 - залишено без руху, надано скаржнику строк для усунення недоліків.
06.10.2020 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшов лист на виконання вимог ухвали Північного апеляційного господарського суду від 24.09.2020, до якого останнім долучено докази сплати судового збору у розмірі 3153,00 грн.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.10.2020 відкрито апеляційне провадження у справі №910/6617/20 за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.08.2020. 
Відповідно до ч. 3 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.
Частиною 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
У відповідності до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до п. п. 4, 5 ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо.
З огляду на викладене, розгляд апеляційної скарги ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Окрім того, на виконання вимог ч. 4 ст. 262 Господарського процесуального кодексу України судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження встановлено відповідачу строк на подання відзиву на апеляційну скаргу та роз`яснено, що відсутність відзиву не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції. Також встановлено учасникам апеляційного провадження строк на подання заяв/клопотань.
Відповідач у порядку ст. 263 Господарського процесуального кодексу України своїм правом не скористався, відзив на апеляційну скаргу до Північного апеляційного господарського суду не подав.
Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.
Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, 25.11.2016 між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» (страховиком) та ОСОБА_1 (страхувальником) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №1842/16-Т/ЗП112 від 25.11.2016, предметом якого є страхування транспортного засобу «Рено Сандеро», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2011 року випуску. 
21.07.2017 у м. Запоріжжі, по вулиці Круговій, 134 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Рено Сандеро», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та транспортного засобу «ВАЗ 21063», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .
В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено застрахований позивачем автомобіль «Рено Сандеро», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01.08.2017 у справі №336/4125/17 водія транспортного засобу «ВАЗ 21063», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн.
Із долученого до позовної заяви звіту про оцінку автомобіля «Рено Сандеро», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , від 28.08.2017, складеного Фізичною особою-підприємцем Завгороднім Р.А., визначено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «Рено Сандеро», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в результаті його пошкодження при ДТП, складає 40 485,04 грн. 
Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто-Р» виставлено Рахунок-фактуру № СчТ-001500 від 31.07.2017 на ремонт транспортного засобу «Рено Сандеро», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на суму 39 182,21 грн. 
Відповідно до Страхового акту №006.00748717-1 від 11.08.2017 позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 38 282,21 грн, що підтверджується платіжним дорученням №897778 від 14.08.2017 із зазначенням призначення платежу: «Страх.виплата ОСОБА_1 , Акт №006.00748717-1, від 11.08.2017р.  зг. рах № СчТ-1500 від 31.07.2017».
Відповідно до інформації наданої МТСБУ на запит суду першої інстанції, цивільно-правова відповідальність власника «ВАЗ 21063», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , на момент настання страхової події була застрахована у ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» на підставі Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/3450272, розмір франшизи згідно з вказаним Полісом складає 1000,00 грн.
З огляду на те, що позивач здійснивши виплату страхового відшкодування, набув право вимоги до відповідальної особи за заподіяні збитки, а відповідач здійснив виплату не в повному обсязі, сплативши суму у розмірі 28  265,24 грн, що підтверджено платіжним дорученням №21684 від 29.11.2019, позивач звернувся до місцевого господарського суду з позовом про стягнення залишку страхового відшкодування у розмірі 10  016,97 грн. 
Суд першої інстанції, оцінюючі подані докази у даній справі за своїм внутрішнім переконанням, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.
Здійснивши перевірку правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком місцевого господарського суду, а твердження скаржника вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Положеннями ст. 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно з ст. 980 Цивільного кодексу України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).
Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України "Про страхування" страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.
Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.
У відповідності до частини 1 статті 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.
Статтею 988 Цивільного кодексу України встановлено обов`язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування у встановлений договором строк.
Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, позивач на виконання зобов`язань за Договором добровільного страхування наземного транспорту №1842/16-Т/ЗП112 від 25.11.2016 відшкодував на користь Страхувальника - ОСОБА_1 38 282,21 грн.
Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Приписами ст.ст. 512, 514 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.
Отже, у зв`язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику, позивач набув право вимоги до особи відповідальної за заподіяний збиток із залишком строку позовної давності у відповідності до ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування". 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, вина особи, яка керувала транспортним засобом «ВАЗ 21063», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , встановлена постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя.
Частиною 6 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Згідно з статтею 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Таким чином, враховуючи той факт, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , як власника «ВАЗ 21063», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , на момент настання страхового випадку була застрахована у відповідача на підставі Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/3450272, ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля «Рено Сандеро», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Згідно з ст. 22.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; - у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених ст. 32 та/або ст. 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).
Відповідно до пп. 37.1.4, п. 37.1 ст. 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
Згідно з  положеннями ст. 11 Цивільного кодексу України заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов`язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) ОСЦПВВНТЗ, яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов`язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов`язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків.
Визначаючи обов`язок страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ виплатити страхове відшкодування законодавцем у положеннях ст. 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" було передбачено випадки, з настанням яких страховик набуває правових підстав для відмови у здійсненні такої виплати, зокрема, у випадку, коли потерпілим чи особою, яка має право на отримання відшкодування, не було протягом року з моменту скоєння ДТП подано заяви про виплату страхового відшкодування.
Отже, судом першої інстанції вірно зазначено, що право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП.
Таким чином, враховуючи те, що страховий випадок стався 21.07.2017, а  з позовною заявою про стягнення з ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» залишку страхового відшкодування у розмірі 10  016,97 грн позивач звернувся до місцевого господарського суду лише 28.05.2020, в той час як до матеріалів справи не було надано жодних доказів на підтвердження доводів позивача про звернення до відповідача з вимогою про виплату страхового відшкодування та сплати грошових коштів відповідачем, зазначені обставини унеможливили встановлення судом першої інстанції дати відповідного звернення позивача, а відтак суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо звернення ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» з позовом у даній справі поза межами встановленого строку. 
Доводи апеляційної скарги не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції. Скаржником не надано суду доказів, які б свідчили про обґрунтованість позовних вимог, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для скасування рішення місцевого господарського суду.
Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. 
Відповідно до ст.ст. 76-77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно з ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути  належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати  обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Зазначена правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.02.2018 у справі №910/947/17.
Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду міста Києва від 17.08.2020 у справі №910/6617/20 відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам, матеріалам справи і залишається без змін, оскільки підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України всі судові витрати по справі, в тому числі і за звернення з апеляційною скаргою, покладаються на позивача.
Керуючись ст.ст. 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.08.2020 у справі №910/6617/20 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.08.2020 у справі №910/6617/20 залишити без змін.
3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал Страхування».
4 Матеріали справи №910/6617/20 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 14.12.2020.

Головуючий суддя                                                            Л.П. Зубець 

Судді                                                                                А.І. Мартюк

                                                                                В.В.Андрієнко