Постанова   
Іменем України  
 
26 листопада 2020 року
м. Київ
 
справа № 220/2351/2012
провадження № 61-200ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Крата В. І.,
 
учасники справи:
заявник - прокурор Погребищенського району,
заінтересована особа - Станилівська сільська рада Погребищенського району Вінницької області,
особа, яка подала апеляційну та касаційну скарги - ОСОБА_1 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - ОСОБА_2 , на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 24 грудня 2019 року в складі суддів Ковальчука О. В., 
Сала Т. Б., Якименко М. М.  
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА 
Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції
У вересні 2012 року прокурор Погребищенського району в інтересах Станилівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області звернувся до суду з заявою про визнання спадщини відумерлою.
Заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , який згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-BH №000488, виданого Станилівською сільською радою 15 березня 
2002 року, був власником земельної ділянки, розміром 4,62 га, розташованої на території Станилівської сільської ради.
З часу відкриття спадщини упродовж року та до часу звернення до суду ніхто із спадкоємців ОСОБА_3 до сільської ради щодо оформлення права на спадщину не звертався. Невизначеність правового статусу спадкового майна призводить до безоплатного користування ним третіми особами та ненадходження коштів до місцевого бюджету.
Пославшись на викладене, на підставі положень статті 1277 ЦК України, прокурор просив суд визнати спадщину відумерлою та передати право власності на землю територіальній громаді Станилівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області.
Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 30 жовтня 2012 року заяву прокурора задоволено. 
Визнано відумерлою спадщину, що відкрилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 у виді земельної ділянки, розміром 4,62 га, розташованої на території Станилівської сільської ради.
Визнано право власності на земельну ділянку, розміром 4,62 га, розташовану на території Станилівської сільської ради, за територіальною громадою Станилівської сільської ради.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
У листопаді 2019 року ОСОБА_1 , який не брав участі у розгляді справи, звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким залишити заяву без розгляду на підставі частини шостої статті 294 ЦПК України, посилаючись на те, що зазначеним рішенням порушуються його права на спадкування майна після померлого ОСОБА_3 , який був його рідним братом. Під час ухвалення рішення судом неповно з`ясовано обставини справи, невірно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 24 грудня 2019 року апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 30 жовтня 2012 року закрито.
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що заявником не доведено факт постійного проживання разом з ОСОБА_3 на день його смерті та того, що вони були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, оскільки акт жителів села Станилівка Погребищенського району Вінницької області про те, що ОСОБА_1 проживав без реєстрації в одному будинку зі своєю матір`ю та братом, який помер, не може бути належним та допустимим доказом для підтвердження вказаних обставин.Отже, питання про його права та обов`язки не вирішувались.
Аргументи учасників справ
28 грудня 2019 року представник ОСОБА_1 -  ОСОБА_2  подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 
24 грудня 2019 року у справі № 220/2351/2012, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що згідно з актом жителів села Станилівка від 17 жовтня 2019 року, жителі підтвердили, що ОСОБА_1 проживав 
з ОСОБА_3 в одному будинку станом на день його смерті в селі Станилівка, Погребищенського району без реєстрації місця проживання, вони вели спільне господарство. Відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання 
в Україні» не є абсолютним підтвердженням таких обставин, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. (правова позиція Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі №484/747/17). ОСОБА_1 при подачі апеляційної скарги зазначав, що його право як спадкоємця порушено тим, що його не було залучено до справи про визнання відумерлою спадщини, хоча представникам сільської ради було відомо про те, що ОСОБА_1 проживав разом із ОСОБА_3 та доглядав за ним, оскільки їх мати ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Йому не було відомо, що на 
ОСОБА_3 відбулось розпаювання, і що він має спадкове майно. Крім того, апеляційний суд відкрив провадження та поновив строк на апеляційне оскарження, чим встановив порушене право скаржника, і на підставі цих же документів прийшов до іншої думки, що суперечить статті 2 ЦПК України. 
Відзив іншими учасниками справи на касаційну скаргу не подано.
Рух справи
Ухвалою Верховного Суду від 17 лютого 2020 року відкрито касаційне провадження в цій справі.
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», який набрав чинності 08 лютого 2020 року, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА 
Позиція Верховного Суду
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
У частині першій статті 352 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі 
і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження 
№ 61-2417сво19) зроблено висновок, що «аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення 
і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі 
у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків». 
У пункті 3 частини першої статті 362 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2019 року в справі № 412/1277/2012 (провадження № 61-3704св19) зроблено висновок, що «у разі подання апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті».
Апеляційний суд встановив, що  ОСОБА_5 та ОСОБА_4 були батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Станилівка Погребищенського району Вінницької області.
19 квітня 2018 року виконкомом Станилівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , видано довідку про те, що згідно з записом у погосподарській книзі № 3 за 1996-2000 роки, ОСОБА_3 на день смерті та до дати смерті проживав та був зареєстрований в с. Станилівка Погребищенського району Вінницької області.
17 жовтня 2019 року жителями села Станилівка Погребищенського району Вінницької області, а саме ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 підписано акт про те, що ОСОБА_1 , 1955 року народження, проживав без реєстрації за адресою: с. Станилівка Погребищенського району Вінницької області, в одному житловому будинку починаючи з 1995 року до червня 1997 року разом зі своєю родиною: матір`ю - ОСОБА_4 та братом - ОСОБА_3 , вели спільне господарство. Підписи ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , 
ОСОБА_10 зроблено у присутності голови Станилівської сільської ради, їх особу встановлено та перевірено.
Відповідно до статті 549 ЦК УРСР (у редакцій, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.
У частині третій статті 12 та частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи 
і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового 

слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).
Апеляційний суд встановив, що  ОСОБА_1 не надав достатніх, належних та допустимих доказів для підтвердження обставин прийняття спадщини після смерті брата або рішень судів про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем, тому зробив висновок, що позивач права на спадщину він не набув.
За таких обставин апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про закриття апеляційного провадження, оскільки рішенням суду першої інстанції не вирішувалося питання про права, інтереси та (або) обов`язки  ОСОБА_1 .
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, 
а ухвалу апеляційного суду без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького апеляційного суду від 24 грудня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                              Є. В. Краснощоков 
 
І. О. Дундар
 
В. І. Крат