ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
       ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 року м. Херсон

справа №766/610/20
провадження № 22-ц/819/939/20
Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого ( судді-доповідача)	Чорної Т.Г.,	
суддів:	Пузанової Л.В.,	
  	Склярської І.В.	
секретар	Геленко А.М.	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Войцеховської Я.В. від 30 березня 2020 року за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» (далі – ТОВ «ВЕЛЛФІН») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.
Позов обгрунтовано тим, що ТОВ «ВЕЛЛФІН» є фінансовою установою, що надає фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності. Порядок отримання та надання позики регламентується Правилами надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ВЕЛЛФІН», які розміщені на офіційному веб-сайті товариства https://creditup.com.ua.
30 грудня 2016 року ОСОБА_1 , у встановленому п.п.4.1, 4.2. Правил порядку, оформила заявку для отримання позики, на підставі якої між ТОВ "ВЕЛЛФІН" та відповідачкою було укладено договір позики № 114483, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 350 грн строком на 7 днів зі сплатою процентів за користування позикою в розмірі 1,9% від суми позики, але не менше ніж 30 грн. за перший день користування позикою; 1,9 % від суми позики щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного у п. 1.3 цього договору; 1,9 % додатково до основних процентів, від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п.1.3. цього Договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов?язань за цим Договором.
Реєстрація ОСОБА_1 на сайті ТОВ «ВЕЛЛФІН», подання нею заповненої заявки на отримання позики та її підтвердження у передбачений Правилами спосіб, вчинення відповідних дій щодо отримання позики, свідчить про те, що відповідачка підтвердила свою згоду з усіма істотними умовами отримання позики, а укладений та підписаний між сторонами договір в електронній формі в силу приписів ст. ст. 6,  627 ЦК України, ст.12 Закону України "Про електронну комерцію" вважається таким, що прирівнюється до договору у письмовій формі.
В порушення взятих на себе зобов`язань ОСОБА_1 умови договору належним чином не виконала, у зв`язку з чим допустила утворення заборгованості, яка станом на 08 січня 2020 року становить 14 991,65 грн., з яких: 350 грн. - заборгованість за основним боргом; 7 371,60 грн. - заборгованість по процентам; 7 270,05 грн. - заборгованість за простроченими процентами, яку банк просив стягнути з відповідача, а також стягнути судові витрати по справі у розмірі 2 102 грн.
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 30 березня 2020 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЛЛФІН" заборгованість за договором позики від 30.12.2016р. в розмірі 419,90 грн, з яких 350  грн заборгованість за  договором позики 69,90 грн. - заборгованість за відсотками. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЛЛФІН" судовий збір в розмірі 2102 грн.
В іншій частині позовних вимог - залишено без задоволення.
В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю "ВЕЛЛФІН" посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.
В обгрунтування апеляційної скарги Товариство з обмеженою відповідальністю "ВЕЛЛФІН" посилається на те, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов?язання за Договором позики належним чином не виконала, що є цивільним правопорушенням, оскільки ст.629 ЦК України встановлюється принцип безумовності та обов?язковості виконання договору. Також зазначено, що згідно договору позики сторони погодили, що строк дії Договору 7 днів, але в будь якому разі цей Договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов?язань за цим договором. Крім того, взята судом першої інстанції правова позиція, викладена у постановах Верховного суду стосується банківської установи, в якій предметом розгляду та підставою отримання грошових коштів є кредитний договір, а не договір позики, а тому дану судову практику не слід було застосовувати до правовідносин, стороною яких не є банківська установа, оскільки ТОВ «ВЕЛЛФІН» є фінансовою установою, що зареєстроване в реєстрі фінансових установ та яке видає позики а не кредити.
Письмовий відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» є фінансовою установою, що надає фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності відповідно до розпорядження Нацкомфінпослуг №2606 від 27.10.2015 року, зареєстровано в реєстрі фінансових установ за № 16103225.
30 грудня 2016 року ОСОБА_1 , у встановленому п.п. 4.1, 4.2. Правил порядку, оформила Заявку для отримання позики шляхом заповнення всіх полів Заявки.
Згідно п. 4.8 Правил підтвердженням згоди Заявника на отримання позики є направлена на розгляд Товариством Заявка про надання позики з одночасною перевіркою банківської платіжної картки.
Відповідно до п. 4.10 Правил відповідність зазначеної суми підтверджує належність рахунку для перерахування позики Заявнику, та підтверджує згоду Заявника на отримання позики.
На підставі заповненої відповідачем заявки 30 грудня 2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» та ОСОБА_1 укладено Договір позики №114483, за умовами якого позикодавець надав позичальнику грошові кошти у сумі 350 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути позику через сім днів та сплатити проценти.
Відповідно до п. 6.10-6.12 Правил Товариство надає позику в порядку одночасного перерахування суми, зазначеної в договорі позики на рахунок банківської платіжної картки, зазначеної в Заявці.
Перерахування грошових коштів здійснюється в строк не пізніше одного робочого дня з дати підписання Договору позики сторонами.
На виконання умов укладеного між сторонами договору позики Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» через оператора послуг платіжної інфраструктури WAYFORPAY, перерахувало на картковий рахунок ОСОБА_1 зазначену в договорі суму позики, що підтверджується повідомленням Товариства з обмеженою відповідальністю ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає Товариству з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів, згідно договору №ВП-180516-3 від 18.05.2016 року про організацію переказу грошових коштів.
Таким чином, реєстрація ОСОБА_1 на сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН», подання відповідачем заповненої заявки на отримання позики із зазначенням номеру банківської картки для перерахування коштів та підтвердження позивачем заявки на отримання позики, у передбачений Правилами спосіб, свідчать про те, що відповідач був ознайомлений з усіма істотними умовами отримання позики.
З матеріалів справи, а саме з наданої позивачем довідки щодо заборгованості вбачається, що станом на 08 січня 2020 року загальна сума боргу ОСОБА_1 перед позикодавцем становить 14 991,65 грн., з яких: 350 грн. - заборгованість за основною сумою позики, 7 371,6 грн. - заборгованість за процентами та 7 270,05 грн - заборгованість за простроченими процентами. Загальна кількість днів простроченої позики становить 1097 календарні дні (а.с.24).
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до положень ст. 1048 ЦК України, ТОВ «Веллфін» має право стягнути заборгованість по нарахованим та несплаченим процентам за користування коштами у межах погодженого сторонами строку дії договору позики, тобто до 06 січня 2017 року. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.
Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду, виходячи з наступного.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК Українидоговором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК Українивстановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенізакономяк істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» на законодавчому рівні визначено організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлено порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначено права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
У статті 3 Закону зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
За приписами статті 11 Закону електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронногоповідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного впорядку, передбаченому статтею12цього Закону; заповнення формуляразаяви (форми)про прийняттятакої пропозиціїв електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій,що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язаніз нею. Електронний договіру кладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до ст.12 Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно доЗакону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до положень статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).
Згідно з ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, та яка повинна бути застосована в даній справі щодо спростування нарахованих позивачем процентів (як за загальними, так і за простроченими).
За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Веллфін» підлягає стягненню основна сума за договором позики у розмірі 350 грн. та заборгованість за процентами в межах строку дії договору, тобто за 7 днів у сумі 69,90 грн.
Твердження апелянта щодо неможливості застосування до спірних правовідносин правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, не можуть бути взяті до уваги апеляційним судом, враховуючи наступне.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі та застосуванні норми права до спірних відносин суд враховує висновки щодо відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Беручи до уваги наведене, з метою забезпечення сталості та єдності судової практики, однакового застосування норм права, апеляційний суд, як і суд першої інстанції, під час вирішення спору враховує наведений висновок суду касаційної інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Враховуючи відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими апелянт обґрунтовував доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що рішення  суду першої інстанції є законним і  обґрунтованим та ухвалено  відповідно до норм матеріального права із  дотриманням норм процесуального права.
Судом першої інстанції  повно і всебічно з`ясовані обставини справи  та надано об`єктивну оцінку наявним у справі доказам, а доводи скарги не містить передбачених процесуальним законом підстав для скасування оскаржуваного судового рішення і не впливають на правильність вирішення спору по суті.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, ЦПК України, суд,
ухвалила:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН»  залишити без задоволення,  а  рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 30 березня 2020 року без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.
              
Головуючий                                                                                          Т.Г.Чорна

Судді:                                                                                                        Л.В.Пузанова

                                                                                                                      І.В.Склярська 

Повний текст постанови складено 08 жовтня 2020 року

Суддя                                                                         Т.Г. Чорна