Апеляційне провадження № 22-ц/824/13873/2020               
ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
9  грудня 2020 року                                                                                    м. Київ
Унікальний номер справи 755/9385/20
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шахової О.В., суддів: Вербової І.М., Саліхова В.В.,
            розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», поданою його представником Криловою Оленою Леонідівною,
            на рішення Дніпровського районного суду м. Києва, ухваленого 7 вересня 2020 року у приміщенні суду під головуванням судді Яровенко Н.О.,-                                                                                                                           
ВСТАНОВИВ:
У липні 2020 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування заявлених вимог зазначало, що 25 березня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав заяву-анкету № б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк».
ОСОБА_1 ознайомився і погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк», підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами складає між ним і банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача.
Просив стягнути з відповідача на користь банку заборгованість станом на 8.06.2020 у розмірі 20 309,03 грн., яка складається з:  заборгованість за кредитом - 590,15 грн., заборгованість по процентам нарахованим на прострочений кредит згідно ст.. 625 ЦК України - 212,20 грн., нарахованої пені - 18 063,39, штраф (фіксована частина) - 500, 00 грн., штраф (процентна складова) - 943,29 грн.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 7 вересня 2020 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк»  задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором б/н від 25 березня 2016 року в розмірі 590,15 грн., а також судовий збір в розмірі 61,09 грн.
  Не погодившись із вказаним рішенням суду, представник АТ КБ «ПриватБанк»  подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення в частині відмови у задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості за процентам, неустойки  і штрафами та в цій частині ухвалити нове рішення, стягнувши заборгованість по процентам, пенею і штрафам в повному розмірі, в іншій частині рішення залишити без змін. 
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначала, що судом першої інстанції не було належним чином досліджено докази по справі, невірно витлумачено та застосовано норми матеріального права. Посилання суду на те, що ОСОБА_1 не ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг не можуть бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин. 
Суд першої інстанції зробив помилковий висновок   про  відсутність  підстав для стягнення  з  відповідача  відсотків по кредиту, пені та штрафів,  допустивши грубе порушення  норм процесуального  права.
Встановивши,  що  банк  надав  відповідачу кредит,  а відповідач  його  не повернув,  місцевий суд   не  мав жодних підстав  відмовляти у стягненні  відсотків та пені по  кредиту.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 листопада 2020 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Правом  надання  відзиву на апеляційну  скаргу  відповідач  не  скористався.
Відповідно до положень ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що  25.03.2016 року ОСОБА_1  підписано Анкету-заяву  про  приєднання  до  Умов та Правил надання  банківських послуг у ПриватБанку.
Відповідно  до  наданого  суду  розрахунку, станом на 08.06.2020 у розмірі 20 309,03 грн., яка складається з:  заборгованість за кредитом - 590,15 грн., заборгованість по процентам нарахованим на прострочений кредит згідно ст.. 625 ЦК України - 212,20 грн., нарахованої пені - 18 063,39, штраф (фіксована частина) - 500, 00 грн., штраф (процентна складова) - 943,29 грн.
Рішення  суду  першої інстанції в частині  задоволення  позову про стягнення  тіла  кредиту не  оскаржується,  а тому  воно  не є предметом апеляційного  розгляду.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Обґрунтовуючи  позовні вимоги в частині стягнення  процентів, пені та штрафів  за договором, в тому числі   їх розміру та порядку нарахування,  позивач посилався на  Витяг   з Тарифів обслуговування  кредитних карт "Універсальна"  та Витяг  з Умов та правил  надання  банківських послуг  в ПриватБанку ресурс Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємної частини договору.
Відмовляючи у задоволенні  позову  у вказаній частині,  суд  першої інстанції виходив  з того,  що  матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів та неустойки за користування кредитними коштами саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядках нарахування.
Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
За  таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаної обставини.
Колегія суддів  погоджується  з таким  висновком  суду  першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову,  оскільки Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи,  не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 25 березня 2016 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів, неустойки та штрафів за користування кредитними коштами.
Вказаний висновок  відповідає правовій позиції   Великої Палати  Верховного  Суду, що викладена  в постанові  від  03 липня  2019 року у справі №342/180/17.
Колегія суддів відхиляє доводи  апеляційної скарги  щодо  порушення судом першої інстанції  права  позивача  на отримання  процентів, пені і сплату штрафів за користування  кредитними коштами, оскільки позивачем не доведено розмір та порядок  сплати процентів, неустойки, нарахування та сплати штрафів,  встановлений  договором.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач підтвердив згоду про те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між відповідачем та банком договір, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки зазначені посилання представника позивача не відповідають змісту анкети-заяви, в якій зазначено лише загальну назву Умов та Правил, без їх ідентифікації відповідно до дати, коли вони були затверджені, або станом на яку вони були чинні.
Відсутність підпису відповідача на умовах надання споживчого кредиту фактично надає можливість банку надавати умови у будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем. Зазначення у заяві на видачу кредиту про ознайомлення з умовами надання кредиту, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк. При цьому, із наданої позивачем копії анкети-заяви не можна зробити висновок, на які саме умови та тарифи обслуговування карт, запропонованих банком, погодився відповідач.
Відповідно  до  ст. 13 ЦПК  України  суд   розглядає  справи не  інакше  як за зверненням  особи,  поданим відповідно  до  цього Кодексу,  в межах  заявлених нею вимог  і на  підставі доказів, поданих  учасниками справи або витребуваних судом  у передбачених  цим Кодексом  випадках. Учасник справи розпоряджається   своїми правами  щодо предмета   спору  на  власний розсуд.  Таке право  мають  також особи,  в інтересах  яких  заявлено  вимоги,  за винятком  тих  осіб, які не  мають  процесуальної дієздатності.
Підставами позову  становлять обставини,  якими  позивач  обґрунтовує  свої вимоги щодо  захисту права та охоронюваного  законом  інтересу.  
Предмет і підстави  позову  визначаються   та можуть  в установленому порядку змінюватися тільки  позивачем, тоді  як суд позбавлений  права на відповідну процесуальну ініціативу.
Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення  процентів, неустойки та штрафів  є законними і обґрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.
Суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.
Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.
В зв`язку з тим, що ціна позову в справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-383ЦПК  України   суд
 
П О С Т А Н О В И В :
            
            Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», подану його представником Криловою Оленою Леонідівною - відхилити.
            Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 7 вересня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач
 
Судді: