ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/966/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Баргаміна Н.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  01 грудня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
                                     судді-доповідача    Кузьменка В. В.,
                                     суддів Василенка Я. М., Степанюк А. Г.,
 за участю секретаря Кірієнко Н. Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним  позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05.06.2020, - 

В С Т А Н О В И Л А:
Позивач звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів, пов`язаних із визначенням учасників бойових дій та спірних питань щодо зарахування до вислуги років окремих періодів військової служби, з приводу не надання статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 ; визнання протиправним та скасування рішення комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів, пов`язаних із визначенням учасників бойових дій та спірних питань щодо зарахування до вислуги років окремих періодів військової служби, від 21.02.2020 (витяг із протоколу № 3) щодо відмови позивачу у наданні статусу учасника бойових дій; встановлення статусу учасника бойових дій позивачу; зобов`язання комісію Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів, пов`язаних із визначенням учасників бойових дій та спірних питань щодо зарахування до вислуги років окремих періодів військової служби, надати ОСОБА_1 , 1965 року народження,  статус учасника бойових дій та видати посвідчення встановленого зразка.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 05.06.2020 позов залишено без задоволення.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.  
В судове засідання з`явився представник позивача, підтримав апеляційну скаргу та просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача заперечував щодо задоволення скарги та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін., посилаючись на доводи, викладені у письмовому відзиві на скаргу.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи,  доводи скарги, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню з таких підстав.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з того, що відповідачем доведено правомірність своїх дій, з урахуванням вимог встановлених ч. 2 ст. 19 Конституції України.
З матеріалів справи вбачається, що у період з 09.11.1984 по 21.11.1986 ОСОБА_1 проходив строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою Ніжинського об`єднаного міського військового комісаріату від 20.11.2018 № 4/3437.
Позивач через Чернігівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки звернувся до комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів, пов`язаних із визначенням учасників бойових дій та спірних питань щодо зарахування до вислуги років окремих періодів військової служби, з заявою від 08.01.2020 та вказаними в ній документами про встановлення йому статусу учасника бойових дій з видачею відповідного посвідчення (а.с. 8-34).
Пунктом 17 рішення Комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів, пов`язаних із визначенням учасників бойових дій та спірних питань щодо зарахування до вислуги років окремих періодів військової служби, оформленим протоколом від 21.02.2020 за № 3, ОСОБА_1 відмовлено у наданні статусу учасника бойових дій, у зв`язку із відсутністю документального підтвердження його участі в бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів).
При прийнятті вказаного рішення Комісією враховано, що згідно архівної довідки Центрального прикордонного архіву Федеральної служби безпеки РФ від 16.08.2019 № Г-3300 підтверджується, що в документальних матеріалах військової частини НОМЕР_2 за 1985-1986 роки інформації про фактичну участь позивача у бойових діях не знайдено, в списках пораненого особового складу військової частини НОМЕР_1 за 1980-1986 роки і звітності медичної служби за 1985-1986 роки інформації про отримання поранень і контузій позивачем відсутня. 
Будь-яких інших документів, які б підтверджували участь заявника в бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ до розгляду комісії не надано, окрім свідчень двох свідків, які підтверджують, що разом з позивачем проходили службу в одній військовій частині у вказаний період та про його участь в бойових діях на території Афганістану.
Положенням про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, затвердженим наказом Міністра оборони України від 30.082019 № 511, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.12.2019 за № 1209/34180, покази свідків передбачено тільки для категорії добровольців, які приймали участь в антитерористичній операції та осіб, які брали участь у всіх формах збройної боротьби за незалежність України у XX столітті у складі організацій, структур та формувань, визначених пунктом 16 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», тобто покази свідків можуть до уваги не прийматися.
Про вказане рішення позивача повідомлено листом Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 10.03.2020 № 5/1244с.
Вважаючи відмову Міністерства оборони України щодо встановлення статусу учасника бойових дій неправомірною, позивач звернувся до суду за захистом свої прав та інтересів.
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що наявність лише заяв свідків, які нотаріально засвідчені, не є достатніми доказами для встановлення факту перебування позивача в період проходження військової служби з 1984 по 1986 роки в Республіці Афганістан, де він брав участь в бойових діях, тоді як будь-яке документальне підтвердження даного факту відсутнє, в тому числі відсутні дані в архівних документах військової частини, де проходив службу позивач.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи. 
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, який визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них є Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-XII від 22.10.1993.
За приписами ст. 1 Закону 3551-ХІІ такий спрямований на захист ветеранів війни шляхом: створення належних умов для підтримання здоров`я та активного довголіття; організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів; виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни; надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров`я.
Згідно ст. 5 Закону 3551-ХІІ учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час. Перелік підрозділів, що входили до складу діючої армії, та інших формувань визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону 3551-ХІІ учасниками бойових дій визнаються учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу PCP (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу PCP проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів).
Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 № 63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» затверджено Перелік держав і періодів бойових дій на їх території, яким  надавалася допомога за участю військовослужбовців Радянської  Армії,  Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки та осіб рядового, начальницького складу   і   військовослужбовців  Міністерства  внутрішніх  справ, військовослужбовців   Збройних   Сил,   Служби   безпеки,   Служби зовнішньої  розвідки, інших військових формувань, осіб рядового та начальницького  складу  органів  внутрішніх справ колишнього Союзу РСР. Зокрема, до вказаного переліку віднесено Афганістан з квітня 1978 року по грудень 1989 року.
Наказом Міністра оборони України від 30.08.2019 №511, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.12.2019 за № 1209/34180, затверджено Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій (Положення № 511), відповідно до пункту 1 якого комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій (далі Комісії) створюються в Міноборони, Генеральному штабі Збройних Сил України (далі Генеральний штаб), Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту (далі Адміністрація ДССТ), військовій частині НОМЕР_3 , командуваннях видів Збройних Сил України та оперативних командуваннях «Північ», «Південь», «Схід» та « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (далі оперативні командування).
Згідно пункту 5 Положення № 511 на Комісію Міноборони покладається вирішення питань про визнання учасниками бойових дій відповідно до статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Відповідно до пункту 12 Положення № 511 Комісії приймають рішення про надання громадянам статусу учасника бойових дій на підставі таких документів: заява громадян або клопотання командирів (начальників); оригінали довідок відповідного періоду, підписані й завірені печаткою; партизанський квиток; посвідчення учасника підпілля; посвідчення до знака «За розмінування»; грамоти, фотографії (оригінали); газетні матеріали періоду, який потребує підтвердження; історичні довідки, документи та інші архівні матеріали; документи потрібного періоду, де зазначено прізвище, ім`я, по батькові заявника; документи, які підтверджують службу чи роботу заявника у відповідний період; інші документи, на підставі яких можна зробити достовірний висновок про участь у бойових діях або розмінуванні (траленні бойових мін).
За відсутності в особи з незалежних від неї причин необхідних документів, які підтверджують її право на отримання статусу учасника бойових дій, дозволяється брати до уваги завірені в установленому законодавством порядку показання свідків (не менше двох), які в період, що потребує підтвердження, разом із такою особою брали участь у збройній боротьбі у складі організацій, структур та формувань, зазначених у підпункті 13 пункту 13 цього Положення, та отримали статус учасника бойових дій за такий період (пункт 14 Положення №511).
З аналізу вказаних правових норм вбачається, що обов`язковою умовою для надання позивачу статусу учасника бойових дій є встановлення двох фактів, а саме: проходження служби, перебування у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і безпосередня участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів).
З довідки Ніжинського об`єднаного міського військового комісаріату від 20.11.2018 № 4/3437 вбачається, що позивач проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 у період з 09.11.1984 по 21.11.1986.
Згідно витягу з протоколу № 3 засідання комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів, пов`язаних із визначенням учасників бойових дій та спірних питань щодо зарахування до вислуги років окремих періодів служби, від 21.02.2020 убачається, що комісією були розглянуті подані позивачем документи, зокрема, довідка Ніжинського об`єднаного міського військового комісаріату від 20.11.2018 № 4/3437 про проходження позивачем військової служби, архівна довідка Центрального прикордонного архіву Федеральної служби безпеки РФ від 16.08.2019 № 21/59/Г-3300, нотаріально засвідчені заяви свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та на підставі розглянутих документів прийнято рішення про відмову в наданні статусу учасника бойових дій у зв`язку з відсутністю документального підтвердження участі позивача в бойових діях чи забезпечення бойової діяльності військ (флотів).
Згідно військового квитка на ім`я ОСОБА_2 , останній проходив строкову військову службу з 09.11.1984 по 29.10.1986, у військовій частині НОМЕР_1 – з 19.02.1985 по 27.10.1986, однак, в нотаріально засвідченій заяві від 13.08.2019 ОСОБА_2 зазначає, що проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 09.11.1984 по 21.11.1986.
У військовому квитку на ім`я ОСОБА_3 міститься запис про проходження строкової військової служби з 09.11.1984 по 06.12.1986, у військовій частині НОМЕР_1 – з 20.02.1985 по 03.11.1986, проте, в нотаріально засвідченій заяві від 12.08.2019 ОСОБА_3 вказує, що проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 09.11.1984 по 21.11.1986.
Заяви зазначених свідків, місять розбіжності та на думку колегії суддів, не можуть бути достатніми доказами для вирішення питання про перебування позивача в період проходження військової служби з 1984 по 1986 роки в Республіці Афганістан, де він брав участь в бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів), оскільки відсутнє взагалі документальне підтвердження перебування позивача у зв`язку з вищезазначеними обставинами на території Республіки Афганістан.
У позивача відсутній військовий квиток, щодо участі позивача протягом військової служби з листопада 1984 року по листопад 1986 року в бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів) в Республіці Афганістан.
Крім того, згідно архівної довідки Центрального прикордонного архіву Федеральної служби безпеки РФ від 16.08.2019 № 21/59/Г-3300 в документальних матеріалах військової частини НОМЕР_2 за 1985-1986 роки інформації про фактичну участь ОСОБА_1 у бойових діях не знайдено, в списках поранених особового складу військової частини НОМЕР_1 за 1980-1988 роки і звітності медичної служби за 1985-1986 роки інформації про отримання поранень і контузій позивачем не знайдено.
Інших документальних доказів, які б могли свідчити про  перебування позивача в період проходження військової служби в Республіці Афганістан, де він брав участь в бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів), позивач ні до Міністерства оборони України, ні до суду не надав.
За змістом ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Проаналізуваши всі надані до справи докази в їх сукупності, надавши їм оцінку, колегія суддів, з урахуванням вимог ст.73,75,76 КАС України, приходить висновку, що наявність лише заяв свідків, які нотаріально засвідчені, не є достатніми доказами для встановлення факту перебування позивача в період проходження військової служби в Республіці Афганістан, де він брав участь в бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів), тоді як будь-яке документальне підтвердження даного факту відсутнє, в тому числі відсутні дані в архівних документах військової частини, де проходив службу позивач.
Таким чином, враховуючи вищенаведене у сукупності, беручи до уваги при цьому кожен аргумент, викладений  учасниками справи, рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в судовому рішенні повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі, та колегія суддів не вбачає підстав для його скасування. 
Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. 
Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,  -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05.06.2020 у справі за адміністративним  позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії – залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05.06.2020 – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач:                                                                        В. В. Кузьменко 

Судді:                                                                                           Я. М. Василенко

          А. Г. Степанюк

Повний текст постанови виготовлено 07.12.2020