П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/5418/20-а                                         Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Альчук М.П. 
  Суддя-доповідач -  Полотнянко Ю.П.   
09 грудня 2020 року                                                                                м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Полотнянка Ю.П. 
суддів:  Ватаманюка Р.В.  Драчук Т. О. , 
розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2020 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про скасування постанови, 
В С Т А Н О В И В :
у жовтні 2020 року Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницького області вернулось до суду з позовом до управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) про скасування постанови від 22.09.2020 ВП № 60106999 про накладення штрафу на боржника в сумі 5100,00 грн. за невиконання постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03.07.2019 в адміністративній справі № 120/4556/18-а.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2020 року у позові Головному управлінню Пенсійного фонду України у Вінницькій області відмовлено.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
В апеляційній скарзі заявник зазначає, що на виконання рішення суду стягувачу проведено перерахунок  та виплату пенсії з 01.03.2017 без обмеження її максимальним розміром, внаслідок чого розмір пенсії склав з 01.03.2017 – 12646 грн., з 01.03.2018 – 17333,95 грн., з 01.03.2019 – 17333,95 грн., з 01.03.2020 – 17333,95 грн. Виплата нарахованих коштів стягувачу у сумі 65053,09 буде здійснюватися відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №649, який був чинним до 22.07.2019 і позивач зобов`язаний був ним керуватись. 
Зазначає, що предметом розгляду справи №120/4656/18 були відносини, які існували на момент розгляду справи по суті. Щодо виплати пенсії без обмеження її максимальним розміром при здійсненні подальших перерахунків, дане питання не було предметом спору, не розглядалось судом і відповідно, рішення не несе таких зобов`язань. 
Суд без правових підстав в абз.10 ст.7 судового рішення стверджує, що «залишення розміру пенсії стягувачу на рівні 2018 року без подальшого проведення такого перерахунку, є безпідставним та грубим порушенням норм чинного законодавства при виконанні рішення суду».
Представник позивача в судовому засіданні підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати. По суті спору пояснила, що дійсно перерахунок пенсії з 01.03.2019 не здійснюється, оскільки отримуваний позивачем розмір пенсії більший ніж діюче обмеження, коли обмеження буде більшим ніж отримувана пенсія, Пенсійний орган зробить відповідний перерахунок.
Представник відповідача в свою чергу заперечила проти доводів апеляційної скарги та просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Після оголошення перерви в судовому засіданні до 09.12.2020, сторони в судове засідання не з`явились, у зв`язку з чим, колегія суддів перейшла до розгляду справи в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03.07.2019 року у справі № 120/4656/18-а апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Визнано дії управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці щодо застосування обмежень граничного розміру пенсії при нарахуванні та виплаті йому щомісячного пенсійного забезпечення з 01.03.2017 року - неправомірними. Зобов`язано управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці виплатити нараховану ОСОБА_1 пенсію з 01.03.2017 року без обмеження її максимальним розміром з урахуванням раніше виплачених сум.
21.08.2019 року Вінницьким окружним адміністративним судом у даній справі видано виконавчий лист.
Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 19.09.2019 року відкрито виконавче провадження ВП №60106999, надано боржнику строк для надання відповіді та документального підтвердження щодо виконання рішення суду.
Постановою цього ж державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 22.09.2020 за невиконання рішення суду без поважних причин на Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, як боржника у виконавчому провадженні, накладено штраф у розмірі 5100,00 грн. Цією ж постановою зобов`язано боржника протягом десяти робочих днів виконати рішення суду, а також попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду.
Не погоджуючись з винесеною постановою від 22.09.2020 у ВП №60106999 про накладення штрафу, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що з одного боку відповідач не допустив звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод позивача та не обмежив його пенсію до встановленого максимального розміру 14970 грн, а з іншого, на власний розсуд застосовує обмеження та не здійснює перерахунок пенсії відповідно до п. 7 Порядку призначення і виплати пенсії за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1992 року за № 418, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 9.08.2005 року № 713. Залишення розміру пенсії стягувачу на рівні 2018 року без подальшого проведення такого перерахунку, є безпідставним та грубим порушенням норм чинного законодавства при виконанні рішення суду.
Також, суд першої інстанції зазначив, що на момент прийняття державним виконавцем постанови про накладення штрафу, так і на момент вирішення судом справи по суті позивачем не надано належних доказів щодо внесення рішення суду у справі № 120/4656/18 до Реєстру, передбаченого Постановою КМУ № 649, яка була чинною до 22.07.2020 року, а також не здійснено виплату належних сум.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Питання примусового виконання судових рішень регулюються Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 р. №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).
У відповідності до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За змістом статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Згідно з частиною 1 статті 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У відповідності до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Частиною 2 статті 63 Закону № 1404-VIII визначено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Згідно з частиною 1 статті 75 Закону № 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
Отже, з аналізу вказаних норм слідує, що Законом № 1404-VIII встановлено відповідальність боржника саме за невиконання судового рішення без поважних причин. А тому, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу, має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення саме без поважних причин.
При цьому поважними в розумінні наведених норм Закону № 1404-VIII можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником та які не залежали від його власного волевиявлення.
Як слідує із матеріалів справи, оскаржувана постанова від 22.09.2020 про накладення штрафу на боржника в розмірі 5100 грн. винесена відповідачем на підставі статей 63, 75 Закону №1404-VIII саме із мотивів невиконання судового рішення без поважних причин, а саме, що після перерахунку розмір пенсії ОСОБА_1 складає: з 01.03.2017 – 12646 грн., з 01.03.2018 – 17333,95 грн. З 01.03.2018 перерахунок не проведено, тому виплата пенсії продовжується в розмірі 17333,95 грн.
В обгрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що на виконання рішення суду стягувачу проведено перерахунок  та виплату пенсії з 01.03.2017 без обмеження її максимальним розміром, внаслідок чого розмір пенсії склав з 01.03.2017 – 12646 грн., з 01.03.2018 – 17333,95 грн., з 01.03.2019 – 17333,95 грн., з 01.03.2020 – 17333,95 грн. Виплата нарахованих коштів стягувачу у сумі 65053,09 буде здійснюватися відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №649, який був чинним до 22.07.2019 і позивач зобовязаний був ним керуватись. 
Зазначає, що предметом розгляду справи №120/4556/18 були відносини, які існували на момент розгляду справи по суті. Щодо виплати пенсії без обмеження її максимальним розміром при здійсненні подальших перерахунків, дане питання не було предметом спору, не розглядалось судом і відповідно, рішення не несе таких зобовязань. 
Щодо вказаних доводів позивача суд зазначає наступне.
Відповідно до прийнятої Сьомим апеляційний адміністративним судом постанови від 03.07.2019 у справі №120/4656/18 та виданого на його виконання виконавчого листа зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області виплатити ОСОБА_1 пенсію з 01.03.2017 без обмеження її максимальним розміром з урахуванням раніше виплачених сум.
Як видно зі змісту виконавчого документу в ньому не зазначено, що пенсію без обмеження її максимальним розміром ОСОБА_1 слід виплачувати лише до 01.03.2019; виконавчий документ не містить кінцевої дати виплати, а лише зазначено початок строку - з 01.03.2017 .
Частиною 1  статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо викладена у виконавчому документі резолютивна частина рішення є незрозумілою, виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз`яснення відповідного рішення.
При цьому суд зауважує, що боржник - ГУ ПФУ у Вінницькій області не звертався до суду з відповідною заявою, а також не звертався і з заявою щодо встановлення  способу або порядку виконання судового рішення.
Як встановлено судом та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, в тому числі протоколами перерахунку пенсії,  після перерахунку розмір пенсії ОСОБА_1 складає: з 01.03.2017 - 12643,06 грн., з 01.03.2018 - 17333,95 грн. З 01.03.2019 перерахунок не проведено, тому виплата пенсії продовжується в розмірі 17333,95 грн.
Зазначений факт не заперечувався і представником позивача в судовому засіданні.
За наведених обставин, суд наголошує, що довільне трактування боржником судового рішення (як резолютивної, так і мотивувальної частини), у спосіб вигідний органу пенсійного фонду, не є поважною причиною невиконання рішення суду.
Тому, посилання пенсійного органу, що виплата пенсії стягувача проводиться без обмеження її максимальним розміром в сумі 17333,95 грн. є безпідставним та необгрунтованим.
У мотивувальній частині постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03.07.2020, у якій досліджувалось питання стосовно обмеження виплати пенсії стягувача міститься висновок стосовно того, що:
" ОСОБА_1 встановлено розмір пенсії з 2017 році - 12646,06 грн., з 2018 році 17333,95 грн. Однак виплата такої здійснювалась із урахуванням обмежень у 2017 році в сумі 10740 грн., а в 2018 році 13730 грн. та в подальшому 14350 грн.
Відповідно до ч. 3 ст. 85 Закону України "Про пенсійне забезпечення", в редакції Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.
В той же час, пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" передбачено, що обмеження пенсії максимальним розміром, встановленим цим законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.
Враховуючи вище викладене, а також беручи до уваги те, що пенсія позивачу була призначена ще у 1993 році на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення" та з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження нормативних актів з питань призначення пенсій за вислугу років працівникам авіації і льотно-випробного складу", суд дійшов висновку, що застосування відповідачем обмеження граничного розміру пенсії останнього на підставі ч. 3 ст. 85 Закону України "Про пенсійне забезпечення", в редакції Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" № 3668-VI від 08.07.2011 року, є неправомірним."
Отже, судом встановлено, що пенсія стягувачу була призначена ще у 1993 році, та зазначає, що застосування пенсійним фондом обмеження граничного розміру пенсії останнього є неправомірним.
Із зазначеного слідує, що боржника зобов`язано здійснити виплату без обмеження її максимальним розміром та виплачувати без обмеження таких виплат будь яким строком, оскільки судом встановлено, що обмеження пенсії максимальним розміром, встановленим Законом №3668-VІ, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія призначена до набрання чинності цим Законом, а вказана норма не скасована та є чинною.
При цьому суд зауважує, що посилання позивача в апеляційній скарзі на практику Європейського суду та національних судів, в рішеннях яких зазначається, зокрема, що «подальша доля судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати, було внесено зміни» є недоречним, оскільки в законодавстві, яке регулює спірні правовідносини в справі №120/4656/18-а, з моменту прийняття рішення від 03.07.2019 та по теперішній час не відбулось змін, які б по іншому регулювали відносини.
Таким чином, як правильно зазначив суд першої інстанції, з одного боку відповідач не допустив звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод позивача та не обмежив його пенсію до встановленого максимального розміру 14970 грн, а з іншого, на власний розсуд застосовує обмеження та не здійснює перерахунок пенсії відповідно до п. 7 Порядку призначення і виплати пенсії за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1992 за №418, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 9.08.2005 № 713.
Отже, зазначені обставини вказують на невиконання позивачем постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03.07.2019 у справі №120/4656/18-а станом на дату прийняття спірної постанови Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) про накладення штрафу від 22.09.2020 у ВП №60106999. А довільне трактування судового рішення та самовільне визначення боржником способу та порядку його виконання не можуть визнаватися поважними причинами не виконання рішення суду.
Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області залишити без задоволення, а  рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.
          
Головуючий	 	 	Полотнянко Ю.П.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Ватаманюк Р.В.    Драчук Т. О.