ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/21814/18                                                                Суддя (судді) першої інстанції: Добрівська Н.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  23 грудня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
                                     судді-доповідача    Кузьменка В. В.,
                                     суддів Василенка Я. М., Ганечко О. М.,
 
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві   про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, за апеляційними скаргами Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на додаткове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.07.2020,  - 

В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії щодо перерахунку пенсії.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем в порушення вимог чинного законодавства виплата позивачу пенсії здійснюється з обмеженням максимальним розміром та за результатами розгляду його звернення щодо проведення перерахунку та виплати з 01.06.2016 пенсії без обмеження максимальним розміром відповідачем було протиправно відмовлено у здійсненні відповідного перерахунку та його виплаті. 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.04.2019 позов ОСОБА_1 задоволено частково. 
Позивач звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення суду в адміністративній справі за його позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, в якій просив суд прийняти додаткове рішення, в якому зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити з 01 червня 2016 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 в розмірі 90% від суми грошового забезпечення з урахуванням надбавок та підвищень без обмежень максимального розміру пенсії та з урахуванням раніше виплачених сум.
Позивач посилається на те, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.04.2019  його позовні вимоги задоволені частково, проте, судом не вирішено одну з позовних вимог, зокрема, про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії, виходячи з 90% сум грошового забезпечення, у зв`язку з чим Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснює перерахунок пенсії, виходячи з 70%.
Додатковим рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.07.2020 про ухвалення додаткового рішення суду задоволено частково.
Вирішено зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 червня 2016 року, виходячи з 90% від сум грошового забезпечення, без обмежень максимального розміру пенсії, з урахуванням раніше виплачених сум. У задоволенні інших вимог відмовити.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подав дві ідентичні апеляційні скарги, в яких просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права. 
В обґрунтування своїх доводів зазначає, що Позивачу було проведено перерахунок пенсії з 01.01.2018 відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. № 103. На час здійснення відповідачем перерахунку пенсії позивача, діяла вже інша редакція Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а саме редакція Закону № 2262-ХІІ від 13.03.2018 р., згідно якої максимальний розмір пенсії обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70 відсотків відповідні забезпечення (стаття 13).
Таким чином, на думку апелянта, відповідач з врахування положень Закону України № 2262-ХІІ від 09.04.1992 в редакції Закону з 13.03.2018 р. перерахував з 01.01.2018 р. позивачу пенсію виходячи із розрахунку вже 70% грошового забезпечення.
Враховуючи, що безпосередня участь сторін у судовому засіданні, в даному випадку, не є обов`язковою, оскільки матеріали справи містять достатньо письмових доказів для з`ясування фактичних обставин, та з огляду на заходи щодо запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, колегія суддів у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін в порядку письмового провадження. 
Відповідно до положень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. 
Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;
3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно із частиною 2 цієї статті заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.
Частиною 3 статті 252 КАС України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Згідно із частиною 4 цієї статті про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу.
Додаткове рішення або ухвала про відмову у прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.
Як вбачається з матеріалів справи, Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в місті Києві та отримує пенсію відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ, які звільнений зі служби 16 серпня 2003 року з посади заступника начальника Головного управління розвідки (з матеріально - технічного забезпечення та розквартирування) - директора 2 департаменту Головного управління розвідки Міністерства оборони України, виходячи з 90% від суми грошового забезпечення станом на 17 серпня 2003 року (дата призначення пенсії за віком позивачу).
Листом від 11 грудня 2017 року № 30915/03/П-3604 Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві повідомило позивача, що у січні 2017 року останньому з 01 червня 2016 року проведено перерахунок пенсії згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 19 жовтня 2016 року №718 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців та осіб начальницького складу» на підставі наданої Київським міським військовим комісаріатом довідки від 30 грудня 2015 року №22/4/238/118/433 про розмір грошового забезпечення в сумі 37 619,56 грн. з урахуванням посадового окладу 10  338,00 грн зі зменшенням її основного розміру з 90% до 70% грошового забезпечення та через наявність в Україні обмеження максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами для працездатних осіб, загальний розмір пенсії позивача з 01 червня 2016 року становив 11  377,80 грн., у зв`язку з чим відсутні правові підстави для виплати йому пенсії без обмеження максимальним розміром.
Вважаючи таку бездіяльність відповідача, яка полягає у нездійсненні перерахунку пенсії, протиправною, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Зокрема, згідно прохальної частини позовної заяви, позивач просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність Головному управлінні Пенсійного фонду України щодо проведення перерахунку ОСОБА_1 пенсії з 01 червня 2016 року;
- зобов`язати Головному управлінні Пенсійного фонду України провести з 01 червня 2016 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 в розмірі 90% від суми грошового забезпечення для обчислення пенсії, з урахуванням надбавок та підвищень без обмежень максимального розміру пенсії та з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково, а саме,
- визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо не проведення перерахунку ОСОБА_1 пенсії з 01.06.2016 року;
- визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо зменшення відсотку основного розміру пенсії ОСОБА_1 з 90% на 70% від сум грошового забезпечення.
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1  з 01.06.2016 року без обмежень максимального розміру пенсії, з урахуванням раніше виплачених сум.
- у задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Зі змісту рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2019 року вбачається, що судом вирішено питання щодо наявності у позивача права на здійснення перерахунку, виходячи з 90% грошового забезпечення, починаючи з 01.06.2016 року.
Разом з тим, не визначено способу виконання судового рішення в цій частині, а саме, у резолютивній частині у пункті 4 судом не визначено обов`язку відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1  з 01 червня 2016 року, виходячи із 90% сум грошового забезпечення, без обмежень максимального розміру пенсії, з урахуванням раніше виплачених сум.
Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
За таких підстав, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем обґрунтована заява про ухвалення додаткового рішення щодо вирішення питання про визначення способу виконання судового рішення в частині зазначення відсоткового співвідношення розміру пенсії - 90%.
У взаємозв`язку з наведеним слід зазначити, що відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. 
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. 
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,  -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на додаткове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.07.2020 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві  про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії – залишити без задоволення.
Додаткове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.07.2020 – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач:                                                                        В. В. Кузьменко 

Судді:                                                                                           Я. М. Василенко

          О. М. Ганечко

Повний текст постанови виготовлено 23.12.2020