ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
17 листопада 2020 року 
м. Київ
 
справа № 709/862/17
провадження № 61-14846 св 18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Русинчука М. М
 
учасники справи:
 
позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Силікат-1»,
відповідачі - товариство з обмеженою відповідальністю «Лєтол», ОСОБА_1 ,
 
розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Романова Максима Ігоровича, який діє в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю «Лєтол», на постанову апеляційного суду Черкаської області від 10 січня 2018 року в складі колегії суддів Фетісової Т. Л., Карпенко О. В., Нерушак Л. В.,
 
ВСТАНОВИВ :
 
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
 
У травні 2017 року ТОВ «Силікат-1» звернулося до суду з позовом до ТОВ «Зелена Нива» та ОСОБА_1 про визнання недійсним договору оренди землі від 02 червня 2013 року. 
 
Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 20 липня 2017 року замінено неналажного відповідача (ТОВ «Зелена Нива») на належного ТОВ «Лєто» та прийнято уточнення позовних вимог ТОВ «Силікат-1» до ТОВ «Лєтол» та ОСОБА_1 про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 07 березня 2017 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Лєтол».
 
В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 11 березня 2004 року між ТОВ «Силікат-1» та ОСОБА_2 , спадкоємцем якої є ОСОБА_1 , укладено договір оренди земельної ділянки площею 2,64 га, кадастровий № 7125155100:04:000:2913, зі строком дії до 31 грудня 2013 року, який зареєстровано у Чорнобаївському РВ Черкаської філії Центру ДЗК 01 квітня 2004 року. Користуючись переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, передбаченим статтею 33 ЗУ «Про оренду землі», 20 листопада 2012 року ТОВ «Силікат-1» та ОСОБА_2 уклали угоду про внесення змін до діючого договору оренди землі та продовжили строк оренди на 10 років.
 
Вказує, що 02 червня 2013 року ОСОБА_2 уклала з ТОВ «Зелена Нива 2013» договір оренди належної їй земельної ділянки, яка перебувала в оренді позивача. Цей договір оренди землі є недійсним, оскільки його укладено до закінчення строку дії попереднього договору оренди, що створило перешкоди в реалізації переважного права позивача на продовження орендних правовідносин та стало фактичною підставою для звернення з цим позовом до суду. Проте у подальшому позивачу стало відомо, що ОСОБА_1 як новий власник землі 05 липня 2017 року уклала із ТОВ «Лєтол» договір оренди спірної земельної ділянки, який порушує право позивача, передбачене статтею 33 ЗУ «Про оренду землі», у зв`язку з чим просить визнати його недійсним. 
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 23 жовтня 2017 року в задоволенні позову ТОВ «Силікат-1» відмовлено.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що посилання позивача на порушення його переважного права на продовження дії договору оренди землі як на підставу для визнання недійсним оспореного договору оренди земельної ділянки від 07 березня 2017 року, є безпідставним, оскільки орендарем спірної земельної ділянки за оспореним договором було ТОВ «Зелена Нива 2013», а не ТОВ «Лєтол», до якого заявлено позовні вимоги у цій справі, отже вказане товариство прав позивача не порушило. 
 
Відхиляючи доводи відповідача про пропущення позивачем строку позовної давності на звернення до суду з даним позовом до ТОВ «Лєтол», суд першої інстанції виходив із того, що позивач дізнався про порушення його прав відповідачем вже у ході судового розгляду даної справи по суті, тому жодним чином не міг пропустити строк на звернення з даними позовом до суду.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою апеляційного суду Черкаської області від 10 січня 2018 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 13 лютого 2018 року, апеляційну скаргу ТОВ «Силікат-1» задоволено, рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 23 жовтня 2017 року скасовано і постановлено нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «Силікат-1» до ОСОБА_1 та до ТОВ «Лєтол» задоволено; визнано недійсним договір оренди земельної ділянки кадастровий № 7125155100:04:000:2913, укладений 07 березня 2017 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Лєтол». Вирішено питання розподілу судових втрат. 
 
Задовольняючи позов ТОВ «Силікат-1», апеляційний суд виходив із того, що договір оренди землі укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Лєтол» після підписання ТОВ «Силікат-1» та ОСОБА_2 (попереднім власником землі) угоди про внесення змін до чинного договору оренди землі 20 листопада 2012 року, яка передбачала продовження ТОВ «Силікат-1» користування на правах оренди земельною ділянкою на новий термін. Тому одна й та ж сама ділянка не може бути предметом двох договорів оренди землі, укладених з різними орендарями.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
19 лютого 2018 року представник ТОВ «Лєтол» подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову апеляційного суду Черкаської області від 10 січня 2018 року. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 26 квітня 2018 року відкрито касаційне провадження в даній справі. 
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Представник ТОВ «Лєтол» у касаційній скарзі просить скасувати оскаржувану постанову апеляційного суду як таку, що прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, та залишити в силі рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 23 жовтня 2017 року.
 
Мотивує касаційну скаргу тим, що строк дії договору оренди землі між ТОВ «Силікат-1» та ОСОБА_2 (попередній власник землі) закінчився 31 грудня 2013 року; 20 листопада 2012 року між ТОВ «Силікат-1» та ОСОБА_2 укладено угоду про внесення змін до діючого договору оренди землі, проте позивачем не внесені зміни у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно щодо строку дії речового права, як вимагає підпункт 3 пункту 22 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, тому термін дії договору оренди землі між ТОВ «Силікат-1» та ОСОБА_2 закінчився 31 грудня 2013 року. Таким чином, орендар не скористався своїм переважним правом в установленому статтею 33 Закону України «Про оренду землі» порядку укласти договір на новий строк.
 
Вказує, що позивач пропустив позовну давність для звернення до суду з даним позовом, оскільки про порушення свого права дізнався в березні 2014 року, а з даним позовом звернувся до суду в травні 2017 року, тобто після спливу трьох років. 
 
Відзив на касаційну скаргу
 
21 травня 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив ТОВ «Силікат-1» на касаційну скаргу представника ТОВ «Лєтол», в якому товариство просить залишити її без задоволення, а оскаржену постанову апеляційного суду без змін. 
 
Вказує, що укладення 02 червня 2013 року ОСОБА_2 з ТОВ «Зелена Нива 2013» договору оренди землі, та в подальшому укладення ОСОБА_1 , яка є правонаступником ОСОБА_2 , із ТОВ «Лєтол» договору оренди землі від 07 березня 2017 року, предметом яких є земельна ділянка за кадастровим № 7125155100:04:000:2913, створило перешкоди позивачу в реалізації переважного права на поновлення договору оренди землі відносно цієї земельної ділянки. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Встановлено, що ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,6432 га, розташованої на території Чорнобаївської селищної ради, кадастровий № 7125155100:04:000:2913, на підставі рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 02 лютого 2016 року в справі № 709/1627/15. 
 
11 березня 2004 року між ТОВ «Силікат-1» та ОСОБА_2 укладено договір оренди землі, за яким вона передала в оренду позивачу належну їй земельну ділянку строком на 10 років з 11 березня 2004 року по 31 грудня 2013 року. Цей договір пройшов державну реєстрацію у встановленому законодавством порядку. Відповідно до акту прийому-передачі земельної ділянки від 11 березня 2004 року ОСОБА_2 передала позивачу земельну ділянку за договором оренди землі. 
 
До закінчення строку дії цього договору позивач скористався переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, передбаченим абзацом 7 пункту 2.3 договору та частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», та 20 листопада 2012 року уклав з  ОСОБА_2 угоду про внесення змін до договору оренди землі, якою, зокрема, продовжено його строк на 10 років (п. 8 цієї угоди). Вказана угода державну реєстрацію не проходила.
 
У період дії вказаного договору оренди землі з ТОВ «Силікат-1», а саме 02 червня 2013 року, ОСОБА_2 уклала договір оренди цієї ж земельної ділянки з іншою юридичною особою, а саме з ТОВ «Зелена Нива 2013», який був зареєстрований 27 лютого 2014 року державним реєстратором реєстраційної служби Чорнобаївського РУЮ Черкаської області, що підтверджується відомостями, які містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
 
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 05 липня 2017 року встановлено, що 07 березня 2017 року між ОСОБА_1 як правонаступником ОСОБА_2 та ТОВ «Лєтол» укладено договір оренди спірної земельної ділянки. 
 
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Касаційна скарга подана до набрання чинності Закону України № 460-ІХ від 15 січня 2020 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», тому відповідно до пункту 2 прикінцевих та перехідних положень вищезазначеного закону розглядається у порядку, що діяв до набрання чинності цим законом.
 
Згідно з положеннями статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній до 08 лютого 2020 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
За результатами розгляду касаційної скарги колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
 
Оскаржувана постанова апеляційного суду відповідає зазначеним вимогам закону.
 
Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 594/376/17 зроблено висновок про те, що «реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури і строків. Для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди згідно частинами 2-5 цього закону необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення. Для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов`язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди. Переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦПК України, буде порушене в разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право, продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору».
 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 лютого 2019 року у справі № 734/336/17 (провадження № 61-29962св18) зроблено висновок, що «одна і та ж сама земельна ділянка не може одночасно бути об`єктом оренди за двома різними договорами, укладеними із різними орендарями, суд касаційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та захист прав позивача в обраний ним спосіб, зважаючи, що відповідачі допустили недобросовісну поведінку стосовно позивача - попереднього орендаря, порушивши його переважне право на укладення договорів оренди на новий строк».
 
Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Силікат-1», апеляційний суд правильно виходив із того, що оспорений договір оренди землі від 07 березня 2017 року укладений з ТОВ «Лєтол» під час дії договору оренди землі від 11 березня 2004 року із ТОВ «Силікат-1», строк дії якого відповідно до угоди від 20 листопада 2012 року продовжено на 10 років, та дійшов обгрунтованого висновку про те, що одна й та ж земельна ділянка не може бути об`єктом оренди двох договорів, укладених з різними орендарями, а тому наявні підстави для визнання оспорюваного договору оренди землі від 07 березня 2017 року недійсним відповідно до частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України. 
 
Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 05 червня 2019 року в справі № 709/1684/16, (провадження № 61-21125св18), у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2019 року в справі № 709/1679/16, (провадження № 61-19973св18), у постанові Верховного Суду від 28 січня 2019 року в справі № 709/1681/16, (провадження № 61-20363св18). 
 
Доводи касаційної скарги про те, що договір оренди земельної ділянки від 11 березня 2004 року між ТОВ «Силікат-1» та ОСОБА_2 та укладена 
20 листопада 2012 року угода про внесення змін до цього договору, не були зареєстровані в порушення вимог Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а тому строк дії договору закінчився 31 грудня 2013 року, є необгрунтованими, оскільки на час державної реєстрації договору оренди землі між ОСОБА_2 та ТОВ «Силікат-1» (01 квітня 2004 року) діяв Тимчасовий порядок ведення державного реєстру земель, затверджений наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 02 липня 2003 року № 174, відповідно до якого реєстрація договору оренди землі здійснювалася структурними підрозділами Центру Державного земельного кадастру при Держкомземі України, яким і була проведена державна реєстрація договору оренди землі. На час укладення угоди про внесення змін до договору (20 листопада 2012 року) була чинною постанова Кабінету Міністрів України від 09 вересня 2009 року № 1021 «Про затвердження порядків ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі» (зі змінами), що діяла до 01 січня 2013 року, яка наділяла відповідними повноваженнями територіальні органи Держземагентства за місцем розташування земельної ділянки. 
 
Доводи касаційної скарги про те, що ТОВ «Силікат-1» пропустило позовну давність  на звернення до суду з даним позовом до ТОВ «Лєтол», не заслуговують на увагу, оскільки позивач дізнався про порушення свого права в ході розгляду даної справи в березні 2017 року, у зв`язку з чим змінив відповідача та предмет спору, а тому не міг пропустити строк на звернення до суду із позовними вимогами до ТОВ «Лєтол».
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення апеляційного суду ухвалено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржене рішення без змін, а тому судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лєтол» залишити без задоволення.
 
Постанову апеляційного суду Черкаської області від 10 січня 2018 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                            Н. О. Антоненко
 
                                                                                                                        І. О. Дундар
 
М. М. Русинчук